Справа № 444/1071/26
Провадження № 2/444/1281/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/заочне/

30 червня 2026 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:
головуючий суддя Мікула В. Є. 
секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.
розглянувши у залі суду у місті Жовкві Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВ ГУ МВС України у Львівській області 26 липня 2012 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , номер засобу зв`язку: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , тел.: НОМЕР_6 ) про стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позову посилається на те, що 26 травня 2012 року між нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 40.
За час подружнього життя у Позивача з Відповідачем народилось двоє дітей, син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначає, що протягом останнього часу стосунки з Відповідачем розладналися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вже тривалий час кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Наголошує Суду на тому, що вони як подружжя вже тривалий час сімейного спільного побуту не ведуть та шлюбних стосунків не підтримуємо. А відтак, Позивач змушена була звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. На даний час справа перебуває на розгляді у Жовківському районному суді Львівської області.
Наголошує Суду також на тому, що Відповідач є байдужим до інтересів та потреб сім`ї, як наслідок фактично не надає жодних коштів на утримання дітей, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності. Для Відповідача завжди власні інтереси були важливішими ніж наші спільні, а тому Позивач завжди змушена була брати ініціативу в свої руки, періодично виконувати обов`язки, які апріорі не належать до обов`язків жінки, утримувати самостійно сім`ю.
Звертає увагу Суду на те, що діти знаходяться на її повному утриманні, оскільки Відповідач фактично жодним чином не дбає про їх добробут та не надає кошти на їх утримання. Є лише поодинокі випадки, коли ОСОБА_2 надавав грошові кошти для дітей, і то зважаючи на прохання Позивача. На даний момент Відповідач взагалі не цікавиться потребами та інтересами дітей.
Вважає, що таким чином батько дітей самоусунувся від батьківських обов`язків, а його власні інтереси поставлені вище інтересів його ж дітей.
Так як Відповідач добровільно не надає кошти на утримання спільних дітей, а Позивачу одній важко забезпечувати належний рівень життя дітей за рахунок тих коштів, які вона заробляє (оскільки діти ростуть та потребують значних витрат), а тому вважає, що батько дітей, який є особою молодого віку, здоровим та працездатним, немає на утриманні інших непрацездатних осіб, може і повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 500 грн на кожну дитину, а всього - 9 000 грн від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Даний розмір обумовлений тим, що діти швидко ростуть, а тому постійно потребують купівлі нового одягу, взуття, крім того необхідним для них є надання корисних продуктів харчування, ціни на які постійно зростають, досягли рівня європейських, купівля засобів гігієни, проведення дозвілля тощо.
Враховуючи наведене, просить задоволити в повному обсязі позовні вимоги викладені в позовній заяві.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, однак її представник адвокат Брунець Н.М. подав до суду письмову заяву про розгляд даної справи 30 червня 2026 року у його відсутності та відсутності Позивача. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить таку задоволити.
Відповідач в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі додатково шляхом оголошення на офіційному веб сайті Судова влада України.
Крім того суд також враховує, те, що Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав.
Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 40.
За час подружнього життя у Позивача з Відповідачем народилось двоє дітей, син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З матеріалів справи вбачається, що діти знаходяться на повному утриманні Позивача, оскільки Відповідач фактично жодним чином не дбає про їх добробут та не надає кошти на їх утримання.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
З приписів зазначених вище правових норм випливає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» визначено, що прожитковий мінімум у 2026 році в Україні для дітей віком до 6 років становить - 2817 гривень.
Суд враховує обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати /доходів/. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Так, при визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує вік та стан здоров`я дітей, матеріальне становище дітей, потреби на їх утримання та розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який не є особою з інвалідністю, є працездатним, а відтак, може надавати допомогу на утримання дітей те, що обов`язок брати участь в утриманні дітей до досягнення ними повноліття покладено на кожного з батьків, та приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 4500 грн. на кожну дитину, а всього - 9 000 грн. від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
На час ухвалення рішення у справі розмір мінімальної заробітної плати становить - 8647 грн. 00 коп.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд визначаючи розмір аліментів виходить з того, що такий має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Враховуючи те, що відповідач кошти на утримання неповнолітніх дітей добровільно не надає, з нього належить стягувати аліменти в примусовому порядку.
Оцінивши надані в справі докази, дослідивши обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітніх дітей, обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, а також виходить із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли б утримувалась обома батьками.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей повинен бути визначений в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 500 грн на кожну дитину, а всього - 9 000 грн від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дітей зі сторони їх батька.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
А тому суд, виходячи із норми ч. 1 ст. 191 СК України, дійшов висновку, що аліменти із відповідача на утримання дітей підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь держави належить стягнути судовий збір.
Зібрані по справі докази оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь їх матері, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовківським РВ ГУ МВС України у Львівській області 26 липня 2012 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 500 грн на кожну дитину, а всього - 9 000 грн від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі - 1 331 грн 20 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Одночасно роз`яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Суддя:       Мікула В. Є.