ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 р.	Справа № 480/2851/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24.04.2026, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі №480/2851/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 включно, складові якого, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення, надбавка за особливості проходження служби та премія), обраховані виходячи з розрахункової величини – 1 762,00 грн;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 включно, у тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового (грошової допомоги на оздоровлення, надбавки за особливості проходження служби і премії), із зазначенням їх розміру, виходячи з розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року – 2684,00 грн, Законом України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» – 3028,00 грн, Законом України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» – 3028,00 грн, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що дійсно, звертаючись до Сумського окружного адміністративного суду із позовними заявами до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (справи № 480/3880/25 і № 480/2851/26), сторони і предмет спору є тотожними, проте підстави – кардинально іншими, такими, що не були і не могли бути відомі позивачу під час подання первісного адміністративного позову. 
Вказує, що обґрунтовуючи протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах позовної заяви (справа № 480/2851/26), позивач посилається не на той факт, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» , що було предметом дослідження судом першої інстанції по справі № 480/3880/25, а на те, що застосування ІНФОРМАЦІЯ_4 з 20.05.2023 розрахункової величини 1762 гривні є звуженням змісту та обсягу існуючих прав і свобод військовослужбовців, що є недопустимим згідно норм статті 22 Конституції України. 
Звернуто увагу суду на:
- правову позицію щодо застосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в інших правовідносинах спорі про видачу довідки для перерахунку пенсії викладену у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 по справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 по справі № 500/1813/21, оскільки пункт 4 Постанови № 704, як правова норма щодо визначення розміру складових грошового забезпечення, застосовується та тлумачиться однаково для усіх осіб, незалежно від категорії спору;
- правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 по справі № 440/6017/21 (на яку є покликання у постанові від 12.09.2022 по справі № 500/1813/21) відображену також у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 по справі № 400/6214/21, спір у якій стосувався перерахунку і виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 29.01.2020 по 06.11.2020 відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у зв`язку з ухваленням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18. Згадані правові висновки Верховного Суду зводиться до того, що з 1 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.
Також звертає увагу на те, що при повторному зверненні до суду першої інстанції були викладені факти та обставини, відмінні зазначеним у первісному позові. Так, порушення права позивача на отримання належного і гарантованого ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у період з 20.05.2023 по 18.01.2025 обґрунтовується листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.04.2026 № 5/752 та довідкою від 08.04.2026 № 5/751, які не існували станом на час подання первісного позову; згадані докази не були предметом дослідження під час розгляду справи № 480/3880/25. 
Зазначає, що у межах справи № 480/3880/25 піддавалася аналізу виключно довідка ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.05.2025 № 5/977, якою підтверджено факт виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини 1762,00 грн. лише за період з 16.05.2022 по 19.05.2023. 
Викладене, на думку апелянта, спростовує висновок суду першої інстанції відносно тотожності підстав позовів по справам № 480/3880/25 і 480/2851/26, що передбачає можливість застосування приписів п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 2 ст. 313 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 вже звертався до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.05.2022 по 18.01.2025 включно, складові якого, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, премія) і грошова допомога на оздоровлення, обраховані виходячи з розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1 762,00 грн.);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.05.2022 по 18.01.2025 включно, у тому числі грошової допомоги на оздоровлення, надбавки за особливості проходження служби та премії, із зазначенням їх розміру, виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року – 2481,00 грн, Законом України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року – 2684,00 грн, Законом України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01 січня 2024 року – 3028,00 грн, Законом України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» на 01 січня 2025 року – 3028,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених с осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 480/3880/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.05.2022 по 19.05.2023 (включно), без застосування при обчисленні розміру посадового окладу та інших видів грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 16.05.2022 по 19.05.2023 (включно) з урахуванням при обчисленні розміру посадового окладу та інших видів грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 в справі № 480/3880/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернуто скаржнику.
З урахуванням приписів частини другої статті 255 КАС України, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 в справі № 480/3880/25 набрало законної сили 17.12.2025.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 суд виходив з того, що з 20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», якою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривень та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Отже, з 20.05.2023 пункт 4 Постанови № 704 передбачає сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн, а не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року.
Суд при ухваленні рішення від 12.11.2025, оцінюючи оскаржувані дії відповідача, виходив з чинності нормативно-правових актів, застосованих відповідачем у заявлений позивачем період.
Отже, внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяли застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704.
При вирішенні спору суд врахував, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 постанови КМУ від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Однак, ухвалюючи рішення від 12.11.2025, суд дійшов висновку, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яке набрало законної сили 18.06.2025, не впливає на спірний період нарахування позивачу грошового забезпечення з 20.05.2023 по 18.01.2025, оскільки не має зворотної (ретроактивної) дії.
Тобто, в межах справи № 480/3880/25 судом надано оцінку позовним вимогам, зокрема, щодо визнання протиправним дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 з урахуванням при обчисленні розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн) тобто вимог, які повторно заявлені позивачем в межах нового позову.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі у вказаних позовних вимогах між сторонами не виникло нового спору, а мають місце ті самі спірні правовідносини, які розглядалися судом у справі №480/3880/25.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним шляхом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Судом першої інстанції встановлено, що звернувшись до суду з цим позовом позивач просить суд надати оцінку позовним вимогам, зокрема, щодо визнання протиправним дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 з урахуванням при обчисленні розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року (1762,00 грн) тобто вимогам, які повторно заявлені позивачем в межах нового позову.
Відтак, з огляду на зазначене формулювання та зміст позовної заяви суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичною підставою для звернення до суду з цим позовом позивачем вказано не нарахування та невиплату грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 18.01.2025, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року відповідними Законами України «Про Державний Бюджет» на відповідний рік.
При цьому судовим розглядом справи встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 480/3880/25 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині позовних вимог про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 включно, складові якого, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення, надбавка за особливості проходження служби та премія), обраховані виходячи з розрахункової величини – 1762,00 грн та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 включно, у тому числі посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового (грошової допомоги на оздоровлення, надбавки за особливості проходження служби і премії), із зазначенням їх розміру, виходячи з розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року – 2684,00 грн, Законом України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» – 3028,00 грн, Законом України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» – 3028,00 грн, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 - відмовлено.
В межах розгляду справи № 480/3880/25 судом було надано оцінку позовним вимогам позивача у наведеній частині, яка повністю збігається з вимогам позову у цій справі.
Колегія суддів зазначає, що судове рішення у справі № 480/3880/25 відповідно до приписів КАС України набрало законної сили.
Колегія суддів враховує, що позовні вимоги позивача у справі № 480/3880/25 і справі № 480/2851/26 є тотожними та пов`язані вони виключно із вирішенням питання про розмір грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 включно, якому було надано оцінку в межах розгляду справи № 480/3880/25.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що переоцінка рішення у справі № 480/3880/25, у межах цієї справи, суперечитиме принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності.
Відтак колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини у цій справі є тотожними правовідносинам, яким надано правову оцінку судами в рамках розгляду справ № 480/3880/25.
В контексті розглянутої справи колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Подібний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18.
Також, колегія суддів звертає увагу, що не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Крім цього, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права або наведення іншого праворозуміння таких норм.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17.
Посилання скаржника на те, що при розгляді справ № 480/3880/25 не встановлювались, не досліджувались та не перевірялись певні, визначені позивачем обставини, а також були відсутні правові висновки Верховного Суду у подібних справах, свідчить лише про тотожність цього позову і позову, розглянутого в межах справи № 480/3880/25, а також бажання скаржника переглянути судове рішення № 480/3880/25, які прийнятті не на його користь.
При цьому, отримання позивачем нових відповідей стосовно його грошового забезпечення за період з 20.05.2023 по 18.01.2025 є формою порушення питання про перерахунок грошового забезпечення, що водночас не змінює підстави і умови для його нарахування та виплати, які були перевірені адміністративним судом під час розгляду справ № 480/3880/25.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, що станом на день звернення до суду із позовом вже були такі, що набрали законної сили, судові рішення у справах між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим існували підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.
Висновки суду апеляційної інстанції у цій справі узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у його постановах, зокрема від 10.08.2023 у справі № 520/5548/22 .
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд правильно застосував норми процесуального права.
Керуючись ст. 170, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року по справі №480/2851/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 21.05.2026.