ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1842/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

секретар судового засідання (за доручення головуючої судді): Романенко Д.С.
за участю представників сторін:
від Прокуратури – Капустін М.В.;
від Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області - не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" – Чабан О.О.;
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер " – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 (повний текст складено та підписано 03.11.2025, суддя: Смелянець Г.Є.)
по справі № 916/1842/25
за позовом Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області
до відповідачів:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс";
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер";
про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки, 
(суддя першої інстанції Смелянець Г.Є., дата та місце ухвалення рішення: 22.10.2025, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29),

У травні 2025 року Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури (далі – Прокурор) в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (далі – Позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (далі – Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" (далі – Відповідач-2), в якому просив суд:
- розірвати договір оренди земельної ділянки від 09.11.2009, укладений між Ізмаїльською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер", зареєстрований в Ізмаїльському відділі Одеської регіональної філії ДП ЦДЗК при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 09.12.2009 за № 040952100154, зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 08.02.2019 про внесення змін до договору оренди землі від 09.11.2009, укладеною між Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", площею 98,5337 га з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259 (право оренди зареєстровано 21.01.2019 (номер запису про інше речове право: 29966225);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" повернути Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області земельну ділянку з кадастровим номером 5122055400:01:001:0479 площею 1,5527 га та земельну ділянку з кадастровим номером 5122055400:01:001:0480 площею 96,981 га;
- судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України і стягнути з Відповідачів сплачений за подачу позовної заяви судовий збір на користь Одеської обласної прокуратури.
Свої позовні вимоги Прокурор обґрунтовував істотним порушенням умов договору оренди земельної ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер", що полягає у протиправній передачі права оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", що позбавило власника земельної ділянки - Катлабузьку селищну раду Ізмаїльського району Одеської області, права передати право оренди земельної ділянки на аукціоні за найвищою ціною, внаслідок чого бюджет громади втратив відповідні кошти.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 у даній справі відмовлено Керівнику Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки; судові витрати по сплаті судового збору покладено на Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури. 
У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що внаслідок передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" Товариству з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" права користування (оренди) земельною ділянкою за розподільчим балансом фактично відбулося відчуження цього права, що є порушенням вимог ч.1 ст.8-1 Закону України "Про оренду землі".
Суд першої інстанції вказав, що у спірних правовідносинах мала місце реорганізація Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" у Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" шляхом виділу, яка не має наслідком припинення юридичної особи, а відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" та п. 13.5 Договору оренди реорганізація орендаря є підставою для зміни умов договору оренди. 
Суд установив, що Додатковою угодою №1 від 08.02.2019 до Договору оренди землі від 09.11.2009 було змінено сторони договору, зокрема, орендаря на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", а сама угода є чинною та недійсною у встановленому законом порядку не визнавалася.
При цьому суд зазначив, що саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" є стороною Договору оренди станом на момент розгляду спору, а Прокурором не доведено порушення цим Товариством умов договору чи вимог закону, тоді як обставини порушень з боку попереднього орендаря не можуть бути підставою для розірвання договору.
Суд також відхилив доводи Прокурора щодо нікчемності розподільчого балансу, неналежності орендодавця при укладенні додаткової угоди та необхідності проведення земельних торгів, оскільки зміна орендаря відбулася на підставі чинної додаткової угоди, а вимоги про визнання її недійсною у даній справі не заявлялись.
Врахувавши недоведеність порушень з боку чинного орендаря, наявність на спірній земельній ділянці багаторічних насаджень та системи крапельного зрошення, які належать Відповідачу-1, а також необхідність дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності і гарантій мирного володіння майном, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Прокурора про розірвання Договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Не погоджуючись з таким рішенням, Прокурор звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 у справі № 916/1842/25 та ухвалити нове, яким задовольнити позов Прокурора у повному обсязі.
На переконання Прокурора, висновок суду першої інстанції про відсутність порушень вимог ст. 7, 8-1, 30, 32 Закону України "Про оренду землі" при відчуженні права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, загальною площею 98,5337 га, ТОВ "Ізмаіл-Агролідер" на користь ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" шляхом виділу майна за розподільчим балансом що є істотним порушенням умов договору оренди землі та має наслідком його розірвання, зроблено при невірному застосуванні норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 7, 8-1, 30, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 83, 84, 116, 117, 124, 134 Земельного кодексу України, ст. 21, 228, 317, 321, 328, 393, 651, 654 Цивільного кодексу України та з порушенням норм процесуального права (ст. 73 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України, а також без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21, від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 та постановах від 02.08.2023 у справі № 911/665/22, від 26.09.2023 у справі №910/2392/22, від 19.10.2016 у справі № 6-1551цс16, від 18.01.2017 у справі № 6-648цс16, у постанові від 01.04.2020 у справі № 404/4702/18-ц, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга подається на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.
Так, Прокурор у своїй скарзі вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та безпідставно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/418/19, яка стосувалась зміни орендодавця, а не переходу права оренди при реорганізації орендаря шляхом виділу. Скаржник зазначає, що при виділі має місце часткове правонаступництво, а обсяг переданих прав визначається розподільчим балансом, при цьому юридична особа не припиняється. Посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21 та Касаційного господарського суду від 11.02.2025 у справі № 924/1280/23, Апелянт стверджує, що суд не дослідив питання правонаступництва права оренди та безпідставно дійшов висновку про можливість переходу права оренди до новоствореного товариства, незважаючи на заборону відчуження права оренди земель державної та комунальної власності, передбачену статтею 8-1 Закону України "Про оренду землі".
Також Прокурор вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що рішення Суворовської селищної ради від 08.02.2019 за № 395-УІІ прийняте на підставі Закону України "Про оренду землі", а тому є законним, оскільки судом не враховано спеціальні норми земельного законодавства, які визначають порядок та підстави переходу права оренди до іншого орендаря (ст. 7 Закону України "Про оренду землі"), а також те, що законодавство не передбачає можливості заміни орендаря з однієї юридичної особи на іншу, якщо така заміна не пов`язана з правонаступництвом.
З огляду на викладене Скаржник зазначає, що передача права оренди від ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" до ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" без дотримання вимог законодавства та без правонаступництва є юридично необґрунтованою, не може вважатися законною та не породжує для нового орендаря правових наслідків щодо набуття прав на відповідні земельні ділянки. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування, прийняте з порушенням вимог законодавства щодо порядку передачі в оренду земельних ділянок.
Прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував його доводи про те, що на момент укладення додаткової угоди спірна земельна ділянка перебувала у державній, а не комунальній власності, а тому Суворовська селищна рада не мала повноважень розпоряджатися нею. 
Так, Скаржник вказує, що земельна ділянка не належала до земель колективних сільськогосподарських підприємств і могла перейти у комунальну власність лише після набрання чинності Законом № 1423-ІХ у 2021 році. У зв`язку з цим Апелянт вважає, що додаткова угода про зміну орендаря укладена з порушенням вимог законодавства, а рішення селищної ради стало підставою для незаконної передачі земельної ділянки у користування ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс".
Крім того Прокурор зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недоведеність нікчемності розподільчого балансу та додаткової угоди про зміну орендаря, оскільки передача ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" права оренди земельної ділянки та багаторічних насаджень відбулась без належного правонаступництва, без проведення земельних торгів та всупереч вимогам земельного законодавства, що свідчить про спрямованість правочинів на незаконне заволодіння земельною ділянкою. 
Апелянт також зазначає, що багаторічні насадження є складовою частиною земельної ділянки та не можуть бути окремим об`єктом права власності без неї. 
Скаржник вважає помилковими висновки суду про відсутність порушення інтересів держави та територіальної громади, оскільки передача права оренди без торгів порушила принципи законності, конкурентності та прозорості у сфері розпорядження землями публічної власності та призвела до втрати можливих бюджетних надходжень.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1842/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1842/25.
28.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1842/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1842/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1842/25 на: 09.02.2026 року об 11-00 год.
15.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві Відповідач-1 стверджує, що судом першої інстанції вірно встановлено, що Прокурором не доведено наявність істотних порушень умов Договору з боку Орендаря – ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс", які завдали значних збитків (шкоди) інтересам територіальної громади.
Так, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" зазначає, що, внаслідок передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл Агролідер" Товариству з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" права користування (оренди) земельною ділянкою за розподільчим балансом фактично відбулося відчуження цього права, що узгоджується з висновком щодо застосування норм права, викладеним у п.8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №918/119/21. При цьому згідно з висновком, викладеним у п.8.1 вказаної постанови, виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків. 
Отже, виходячи з фактичних обставин справи, має місце реорганізація Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" в Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл Агролідер Плюс" шляхом виділу, яке не має наслідком припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл Агролідер".
На переконання Відповідача-1, Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у п.п.6.23,6.25-6.27 постанови від 08.09.2020 у справі №920/418/19, правильно встановив, що законодавство передбачає можливість заміни в договорі оренди землі як орендодавця, так і орендаря, що спрямовано на збереження попередніх існуючих орендних відносин, зокрема, при зміні законодавчих норм щодо повноважень органів державної влади та місцевого самоврядування, як орендодавців, з питань розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності та при реорганізації орендаря. 
Також Відповідач-1 зазначає, що посилання Прокурора на те, що укладення Суворовською селищною радою додаткової угоди до договору оренди землі в частині зміни орендаря фактично є припиненням орендних відносин з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" та наданням земельної ділянки іншій юридичній особі поза процедурою проведення торгів, не відповідає обставинам справи, з огляду на умови п.13.5 договору оренди землі, згідно з яким реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, Додатковою угодою №1 від 08.02.2019 внесено зміни до Договору оренди землі щодо сторін договору, а саме: орендодавцем визначено Суворовську селищну раду, а орендарем — ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс". Вказана додаткова угода стала підставою для реєстрації переходу права оренди від ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" до ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" та є чинною, недійсною у встановленому законом порядку не визнавалася.
Суд першої інстанції також правильно зазначив, що обставини цієї справи не є релевантними постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №918/119/21, оскільки у вказаній справі спірний договір не передбачав такої підстави для зміни його умов або припинення, як реорганізація юридичної особи-орендаря.
Доводи Прокурора про те, що Договір оренди землі від 09.11.2009 укладено неналежним орендодавцем, а Суворовська селищна рада не мала повноважень на укладення Додаткової угоди від 08.02.2019, є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Станом на дату укладення договору частина 3 статті 122 Земельного кодексу України надавала районним державним адміністраціям повноваження передавати земельні ділянки державної власності за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, а тому Ізмаїльська РДА діяла в межах наданих законом повноважень.
Матеріалами справи підтверджується, що розпорядженнями Ізмаїльської РДА від 11.09.2006 №966/А-2006 та від 20.11.2009 №867/А-2009 було надано згоду на передачу земельної ділянки ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" та затверджено переукладений договір оренди землі від 09.11.2009.
Після набрання чинності Законом №2498-VIII право розпорядження спірною земельною ділянкою перейшло до територіальної громади, у зв`язку з чим 21.01.2019 право комунальної власності було зареєстровано за Суворовською селищною радою, а 08.02.2019 між радою та ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди в частині сторони орендаря.
Крім того, Катлабузька селищна рада не вбачає правових підстав для розірвання договору оренди, оскільки зміни до договору внесені за взаємною згодою сторін та з дотриманням вимог земельного законодавства.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" у своєму відзиві також зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що на спірній земельній ділянці розташовані багаторічні насадження (виноградник) площею 87,89 га та система крапельного зрошення, відокремлення яких від земельної ділянки є неможливим без їх пошкодження або знецінення. Верховний Суд неодноразово зазначав, що багаторічні насадження є складовою частиною земельної ділянки та не можуть існувати як окремий об`єкт права власності без землі, на якій вони розташовані. Отже, право оренди земельної ділянки увійшло до складу переданих активів.
Відповідач-1 вказує, що Прокурором не доведено наявності істотних порушень умов Договору з боку ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс", а дії первісного орендаря не можуть бути підставою для відповідальності нового орендаря, з яким у 2019 році Орендодавцем добровільно укладено Додаткову угоду №1.
Також безпідставними є доводи Прокурора щодо нікчемності розподільчого балансу, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду розподільчий баланс не є правочином у розумінні статей 202, 203, 215 Цивільного кодексу України та не може бути визнаний недійсним.
Крім того, територіальна громада з 2019 року приймає орендну плату та фактично визнає орендарем Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс". Доказів неналежного виконання умов Договору або завдання шкоди інтересам громади Прокурором не надано.
Разом з відзивом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" було подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та поновлення пропущеного процесуального строку для їх подання.
09.02.2026 у судове засідання, з`явились Прокурор та представник Відповідача-1, які підтримали вимоги та доводи, викладені ними письмово. Представники Позивача та Відповідача-2 у судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
У судовому засіданні судовою колегією розглядалося клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" про долучення доказів до матеріалів справи та поновлення пропущеного процесуального строку для їх подання. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" підтримав задоволення зазначеного клопотання, в свою чергу, Прокурор заперечував проти його задоволення.
Судовою колегією у судовому засіданні було відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" про долучення доказів до матеріалів справи та поновлення пропущеного процесуального строку для їх подання. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 оголошено перерву в судовому засіданні по справі №916/1842/25 до 12.03.2026 року о 11-30 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1842/25 відбудеться 30.03.2026 року об 11-30 год.
26.03.2026 від Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
У зв`язку з оголошенням у місті Одесі та Одеській області повітряної тривоги, судове засідання у призначене на 30.03.2026 року о 11-30 год., не відбулось.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі №916/1842/25 відбудеться: 07.05.2026 року о 12-30 год.
24.04.2026 від Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Позивач та Відповідач-2 своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
07.05.2026 року у судове засідання з`явилися Прокурор та представник Відповідача-1, які підтримали вимоги та доводи, викладені ними письмово, представники Позивача та Відповідача-2, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Судова колегія також зауважує, що відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також, зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників Позивача та Відповідача-2, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-1, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач та Відповідач-2 своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
04.05.2026 у судове засідання з`явилися представники Позивача, Відповідача-1 та Третьої особи, які підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово, представники Позивача та Відповідача-2, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Судова колегія також зауважує, що відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також, зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника Позивача та Відповідача-2, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши апеляційну скаргу та заслухавши пояснення Прокурора та Відповідача-1, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області від 20.11.2009 №867/А-2009 "Про затвердження ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" технічної документації та переукладеного договору р\оренди земельної ділянки із земель запасу на території Суворовської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень" було вирішено затвердити ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої в довгострокову оренду строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень на території Суворовської селищної ради; договір Оренди земельної ділянки із земель запасу на території Суворовської селищної ради №04.06.521.00435 від 27.09.2006, укладений між Ізмаїльською РДА і ТОВ "Ізмаїл- Ігролідер" за розпорядженням Ізмаїльської РДА №966/А-2006 від 27.09.2006 вважати таким, що втратив чинність з дня реєстрації переукладеного договору; переукласти з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" договір оренди земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення загальною площею 98,5337 га, в тому числі 98,3337 га ріллі, яка знаходиться на землях запасу на території Суворовської селищної ради (за межами населеного пункту) та надається строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень з орендною платою в розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до садіння багаторічних насаджень і 0,55% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки після садіння багаторічних насаджень; затвердити ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" договір оренди від 09.11.2009 земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення загальною площею 98,5337 га, яка знаходиться на землях запасу на території Суворовської селищної ради (за межами населеного Пункту) та надається строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень; зобов`язати ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" дотримуватися положень ст. 96, 211 Земельного кодексу України.
09.11.2009 між Ізмаїльською районною державною адміністрацією, як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер", як Орендарем, укладений Договір оренди земельної ділянки кад.№5122055400:01:001:0259 (далі – Договір, Договір оренди земельної ділянки), згідно з яким Орендодавець на підставі розпорядження Ізмаїльської РДА №867/А-2009 від 20.11.2009 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на землях державної власності (землі запасу - за межами населеного пункту) на території Суворовської селищної ради.
П. 2.1 Договору встановлено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 98,5337 гектарів, у тому числі ріллі 98,5337 га.
Згідно з п.2.2 Договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна немає, а також інші об`єкти інфраструктури немає.
Відповідно до п.2.4 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2009 рік становить:
- 1 257 455,55 грн - угіддя рілля;
- 4 737 967,35 грн. - угіддя багаторічні насадження;
згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку, наданого Відділом Держкомзему у Ізмаїльському районі Одеської області за №1975п від 09.11.2099.
Відповідно до п.2.5 Договору земельна ділянка, яка передається в оренду, має такі недоліки, що можуть перешкоджати її ефективному використанню немає.
Договір укладено строком на 49 (сорок дев`ять) років (п.3.1 Договору).
П. 5.1 Договору передбачено, що земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень
Згідно з п. 5.2 Договору земельна ділянка повинна використовуватись з дотриманням екологічної безпеки землекористування та збереженням родючості ґрунтів, з додержанням державних стандартів, норм і правил.
Земельна ділянка передається в оренду згідно акту приймання-передачі, який оформляється в строк не пізніш семи днів з моменту державної реєстрації даного договору (п.3.1 Договору).
Відповідно до п. 7.1 Договору після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
П. 9.1 Договору встановлено, що Орендодавець має право вимагати від Орендаря: використовування земельної ділянки за цільовим призначенням; додержання екологічної безпеки землекористування, збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, діючих норм та правил; додержання режиму використання водоохоронних зон та санітарних зон; своєчасно вносити орендну плату; у разі розірвання договору оренди земельної ділянки з ініціативи Орендаря Орендодавець має право на відшкодування упущеної вигоди у розмірі суми орендної плати за 6 місяців на землях сільськогосподарського призначення і за 1 рік на землях несільськогосподарського призначення з часу підписання договору, якщо відмова не пов`язана з порушенням Орендодавцем договору оренди.
Згідно з п. 9.2 Договору обов`язки Орендодавця: передавати в користування земельну ділянку стані, що відповідає умовам цього договору; не вчиняти дій, які б перешкоджали "Орендареві" користуватися земельною ділянкою; забезпечувати відповідно до закону права третіх осіб; попереджати Орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди.
У п. 10.1 Договору зазначено права Орендаря: самостійно визначати напрями своєї господарської діяльності відповідно до призначення земельної ділянки та умов договору; за письмовою згодою Орендодавця зводити у встановленому законом порядку житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі та споруди, закладати багаторічні насадження; одержувати продукцію і доходи; здійснювати у встановленому порядку, за письмовою згодою Орендодавця, будівельні, зрошувальні, осушувальні, інші меліоративні роботи, будувати ставки та водойми; орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення за письмовою згодою орендодавця. Умови і строки договору суборенди повинні обмежуватися умовами і строками договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. 
Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.
Згідно з п.10.2 Договору обов`язки Орендаря: використовувати земельну ділянку згідно з цільовим призначенням; виконувати встановлені щодо Об`єкта оренди зобов`язання, додержувати вимог, встановлених статтею 25 Закону України "Про оренду землі" та виконувати обов`язки відповідно до умов договору оренди та Земельного Кодексу України; виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором; у 5-денний строк після державної реєстрації договору оренди надати копію договору Ізмаїльські державній податковій службі; у разі розірвання або припинення договору оренди земельної ділянки Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди; Орендар не має права утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до Орендодавця.
Відповідно до п. 13.2 Договору дія договору оренди земельної ділянки припиняється у разі:
- закінчення строку, на якій його було укладено;
- викупу або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;
- розірвання договору за взаємною згодою сторін;
- ліквідації юридичної особи Орендаря;
- смерті фізичної особи - Орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених в статті 7 Закону "Про оренду землі" від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.
- договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п.13.3 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання:
- за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її. використанню, а також з інших підстав, передбачених законом;
- за взаємною згодою сторін;
- у разі випадкового знищення об`єкта оренди, яке суттєве перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки;
- на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими Законами України.
Відповідно до п.13.5 Договору реорганізація юридичної особи - Орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди.
Згідно з п.15.1 Договору цей договір оренди земельної ділянки набуває чинності після підписання його сторонами і з часу його державної реєстрації.
09.12.2009 Ізмаїльською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" складено та підписано Акт приймання-передачі оренду земельних ділянок кад.№5122055400:01:001:0259, згідно з яким передано в оренду земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення, яка перебуває в державній власності (землі запасу за межами смт. Суворове), земельна ділянка загальною площею 98,5337 га, в т.ч. 98,5337 га, передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень.
Згідно з протоколом №2 Загальних зборів Учасників (Засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" від 28.12.2018 загальними зборами Відповідача-2 вирішено, зокрема:
1) у зв`язку зі виробничою необхідністю, відповідно до ст. 56 Господарського кодексу України, створити Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" шляхом виділу з існуючого Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер";
2) затвердити розподільчий баланс в редакції від 28 грудня 2018 року;
3) згідно із затвердженим розподільчим балансом від 28.12.2018 передати ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" від ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" наступне майно:
- багаторічні насадження (виноградник) площею 87,89 га, який розташований за адресою: Одеська обл, Ізмаїльський район, територія Суворовської селищної ради, інвентарний номер 1 (ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР");
- басейн накопичувач (ємкістю 5000 куб.м.);
- система крапельного зрошення для поливу винограду;
- агрегат для подрібнення лози;
- право користування (оренди) земельною ділянкою кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 (площа якої складає 98,5337 га);
У зв`язку з чим сформувати статутний капітал ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" у розмірі 66 900 грн.
28.12.2018 складений Акт приймання-передачі матеріальних активів та цінностей Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", відповідно до якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" прийняло: багаторічні насадження (виноградник) площею 87,89 га, який розташований за адресою: Одеська обл., Ізмаїльський район, територія Суворовської селищної ради, інвентарний номер 1 (ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР"); басейн накопичувач (ємкістю 5000 куб.м.);система крапельного зрошення для поливу винограду; агрегат для подрібнення лози; право користування (оренди) земельною ділянкою кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 (площа якої складає 98,5337 га).
Листом за вих. №1 від 24.01.2019 ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" звернулося до Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (нині - Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області) та повідомило, що у зв`язку з виробничою необхідністю, на підставі Протоколу №2 загальних зборів учасників (засновників) ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" та розподільчого балансу від 28.12.2018, було вирішено створити ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" шляхом виділу з існуючого ТОВ "Ізмаїл-Агролідер", внаслідок чого було передано право користування вищезазначеною земельною ділянкою ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" для подальшого оброблення винограднику. Виходячи з вищевикладеного, ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" просило переоформити договір оренди (або укласти відповідну додаткову угоду) земельної ділянки з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс".
Рішенням Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.02.2019 №395-VII "Про укладання додаткової угоди з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" вирішено укласти додаткову угоду з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5122055400:01:001:0259, від 09.11.209, зареєстрованого в Ізмаїльському відділі Одеської регіональної філії ДП ЦДЗК при Держкомземі України від 09.12.2009 №040952100154.
08.02.2019 між Суворовською селищною радою (нині - Катлабузька селищна рада, Орендодавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (Орендар, Відповідач-1) укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору оренди землі від 09.11.2009 року, (зареєстрованого в Ізмаїльському відділі Одеської регіональної філії ДП ЦДЗК при Держкомземі України від 09.12.2009 № 040952100154), згідно з якою:
1) сторони за взаємною згодою вирішили внести зміни до Договору оренди землі від 09.11.2009, об`єктом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення комунальної власності загальною площею 98,5337 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер 5122055400:01:001:0259, строком на 49 (сорок дев`ять) років.
2) внести такі зміни до Договору оренди землі від 09.11.2009:
2.1 абзац перший преамбули викласти у наступній редакції: "СУВОРОВСЬКА СЕЛИЩНА РАДА, в особі селищного голови Генчевського Петра Дмитровича, що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», та рішення Суворовської селищної ради від 08.02.2019 № 395 (далі за текстом – "Орендодавець") та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІЗМАЇЛ - АГРОЛІДЕР ПЛЮС", в особі директора Нєнкова Георгія Миколайовича, який діє на підставі Статуту (далі за текстом – "Орендар"), з іншої сторони, а разом іменовані - «Сторони», уклали цей договір про нижченаведене:"
2.2.Розділ "Реквізити сторін» викласти у наступній редакції:
Орендодавець: Суворовська селищна рада
Орендар: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС";
3) всі інші умови вищевказаного договору не зазначені даною угодою залишаються незмінними;
4) ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною договору оренди землі від 09.11.2009;
5) земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендарям з моменту державної реєстрації права оренди відповідно до закону.
Підставою укладання додаткової угоди зазначено рішення Суворовської селищної ради від 08.02.2019 №395.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №157593577 від 26.02.2019 21.01.2019 зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" на підставі договору оренди землі від 09.11.2009, розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області №867/А-2009 від 20.11.2009, Додаткової угоди №1 від 08.02.2019 про внесення змін до договору оренди землі від 09.11.2009, акта приймання-передачі від 28.12.2018, розподільного баланса від 28.12.2018, рішення органу місцевого самоврядування - Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області, від 08.02.2019.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №422901374 від 16.04.2025, 21.01.2019 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га за територіальною громадою в особі Суворовської селищної ради, код ЄДРПОУ: 04379166.
В подальшому щодо орендованої земельної ділянки кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 розроблено технічну документацію щодо поділу на 2 земельні ділянки кадастровий номер 5122055400:01:001:0479 площею 1,5527 га та кадастровий номер 5122055400:01:001:0480 площею 96,981 га.
Проте така технічна документація в установленому законом порядку не була затверджена.
У листі від 09.07.2024 №59-3925 ВИХ-24 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області звернулась до Суворовської селищної ради та просила надати у строк до 01.08.2024 інформацію та належним чином завірені копії наступних документів: щомісячний детальний розрахунок заборгованості ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (код ЄДРПОУ 42734553) перед місцевим бюджетом із орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, площею 98,5337 га, станом на дату надання відповіді; дата виникнення боргу та період заборгованості ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" за вказаним договором; дата останнього платежу ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" за вказаним договором; реквізити казначейського рахунку для зарахування орендної плати за землю; наявність/відсутність на вищевказаній земельній ділянці будь-яких капітальних або тимчасових будівель чи споруд, тощо; чи зверталося ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" до Суворовської селищної ради з заявами щодо відстрочення/звільнення від сплати орендної плати за землю з підстав військової агресії рф проти України чи з інших підстав. Крім того, прокуратура просила повідомити, які заходи вживалися чи планується вжити Суворовською селищною радою щодо стягнення вказаної заборгованості, у тому числі шляхом пред`явлення до суду позовних заяв.
У відповідь на вказаний лист прокуратури Суворовська селищна рада у листі від 31.07.2024 №1288/02.1-12 надала відповідну інформацію щодо заборгованості (за даними ГУ ДПС) ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" перед бюджетом Суворовської селищної ТГ із орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, площею 98,5337 га станом на 01.07.2024 року. Зокрема, до листа додано інформацію про наявну заборгованість станом на 01.07.2024 у розмірі 398 859,64 грн.
Окрім того, листом від 09.07.2024 №59-3922ВИХ-24 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області звернулась до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області та просила у десятиденний термін з моменту отримання запиту надати до Ізмаїльської окружної прокуратури інформацію про те, чи звітує ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (код ЄДРПОУ 42734553) до податкових органів про використання вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) та чи сплачує відповідні суми орендної плати до місцевого бюджету, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів, у тому числі декларацій з плати за землю за 2019-2024 роки.
У відповідь на вказаний лист прокуратури ГУ ДПС в Одеській області листом від 07.08.2024 №17029/5/15-32-04-07-05 повідомило, що станом на 31.07.2024 по Товариству обліковується податковий борг з орендної плати з юридичних осіб (КБК 18010600) на загальну суму 427 441,73 грн, який складається із податкових зобов`язань, самостійно задекларованих платником у сумі 427 320,81 грн та залишку несплаченої пені у сумі 120,92 гривень. Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято рішення керівника про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у рахунок погашення податкового боргу по Товариству: від 06.04.2023 № 133/4-1532 на загальну суму 205 064,19 грн, який виник у період з 30.01.2022 по 30.12.2022 (залишок не погашеного боргу станом на 31.07.2024 -163 335,89 грн); від 28.12.2023 № 1942/4-1532 на загальну суму 109 389,77 грн, який виник у період з 30.01.2023 по 30.08.2023; від 16.05.2024 № 867/4-1532 на загальну суму 68 368,61 грн, який виник у період з 02.10.2023 по 30.01.2024.
Рішенням Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 12.11.2024 №1819/VIIІ «Про перейменування Суворовської селищної ради та її виконавчого комітету» перейменовано Суворовську селищну раду Ізмаїльського району Одеської області (код ЄДРПОУ 04379166) на Катлабузьку селищну раду Ізмаїльського району Одеської області.
У листі від 07.01.2025 №59-75ВИХ-25 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області звернулась до Катлабузької селищної ради та просила у строк до 15.01.2025 надати до Ізмаїльської окружної прокуратури інформацію та належним чином завірені копії наступних документів: копію договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, площею 98,5337 га, укладеного 09.11.2009 Суворовською селищною радою з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (код ЄДРПОУ 42734553); копію акту-приймання передачі земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, площею 98,5337 га ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс"; копію додаткової угоди № 1 від 08.12.2019; щомісячний детальний розрахунок заборгованості ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (код ЄДРПОУ 42734553) перед місцевим бюджетом із орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, площею 98,5337 га, станом на дату надання відповіді; дата виникнення боргу та період заборгованості ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" за вказаним договором; дата останнього платежу ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" за вказаним договором; реквізити казначейського рахунку для зарахування орендної плати за землю; наявність/відсутність на вищевказаній земельній ділянці будь-яких капітальних або тимчасових будівель чи споруд, тощо; чи зверталося ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" до Суворовської селищної ради з заявами щодо відстрочення/звільнення від сплати орендної плати за землю з підстав військової агресії рф проти України чи з інших підстав. Крім того, прокуратура просила повідомити, які заходи вживалися чи планується вжити Катлабузькою селищною радою щодо стягнення вказаної заборгованості, у тому числі шляхом пред`явлення до суду позовних заяв.
У відповідь на вказаний лист прокуратури Катлабузька селищна рада у листі від 15.01.2025 №90/02.1-12 повідомила, що:
- Договір оренди земельної ділянки кадастровий № 5122055400:01:001:0259, укладений Ізмаїльською РДА з ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 42734553) 09.11.2009;
- Додаткова угода № 1, укладена Суворовською селищною радою з ТОВ "ІЗМАЇЛ- АГРОЛІДЕР ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 42734553) 08.12.2019;
- Катлабузькою селищною радою приймалось рішення №451/VIII від 08.10.2021р. "Про надання дозволу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІЗМАЇЛ- АГРОЛІДЕР ПЛЮС" на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий № 5122055400:01:001:0259, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту)";
- Згідно інформації Державного земельного кадастру, земельна ділянка кад. № 5122055400:01:001:0259 вже поділена на дві з кадастровими № 5122055400:01:001:0479 площею 1,5527 га, № 5122055400:01:001:0480 площею 96,981 га, вид використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але до теперішнього часу ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" не звернувся до Катлабузької селищної ради на затвердження технічної документації;
- На вищевказаній земельній ділянці розташовані багаторічні насадження;
- Останній платіж за вказаним договором здійснено 14.01.2022 року на суму 10 100,00 грн.
Окрім того, у листі від 07.01.2025 №59-77ВИХ-25 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області звернулась до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області та просила надати інформацію: чи звітує ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" (код ЄДРПОУ 42734553) до податкових органів про використання вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259, що розташована на території Катлабузької (Суворовської) селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) та чи сплачує відповідні суми орендної плати до місцевого бюджету, з наданням належним чином завірених копій підтверджуючих документів, у тому числі декларацій з плати за землю за 2019- 2024 роки; суму заборгованості вказаного товариства з орендної плати за користування зазначеною у запиті земельною ділянкою, яка не охоплена заходами стягнення з боку ГУ ДПС в Одеській області; чи надходила до податкових органів Одеської області в порядку, передбаченому наказом Міністерства фінансів України № 225 від 29.07.2022, заява від ТОВ "Ізмаїл- Агролідер Плюс" (код ЄДРПОУ 42734553) про відсутність можливості виконання податкових обов`язків за 2022-2024 роки, якщо так, яке рішення прийнято за результатами її розгляду.
У відповідь на вказаний лист прокуратури ГУ ДПС в Одеській області листом від 27.01.2025 №1573/5/15-32-04-08-05 повідомило, що по Товариству обліковується податковий борг з орендної плати з юридичних осіб (КБК 18010600) на загальну суму 499 297,18 грн, який виник 31.01.2022 у результаті несплати грошових зобов`язань, самостійно визначених платником відповідно до податкового розрахунку земельного податку.
У листі від 10.03.2025 №59-1642ВИХ-25 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області звернулась до Катлабузької селищної ради та просила у строк до 15.03.2025 надати до Ізмаїльської окружної прокуратури ґрунтовну інформацію щодо передачі права оренди земельної ділянки, наданої в оренду ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" на підставі Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2009, іншій юридичній особі, яка створена шляхом виділу з орендаря. Крім того, прокуратура просила повідомити, які заходи вживалися чи планується вжити Катлабузькою селищною радою Ізмаїльського району Одеської області щодо розірвання вищевказаного договору оренди земельної ділянки, у тому числі шляхом пред`явлення до суду позовної заяви.
У відповідь на вказаний лист прокуратури Позивач листом від 12.03.2025 №405/02.1-12 повідомив, що:
- Договір оренди земельної ділянки кадастровий № 5122055400:01:001:0259, укладений Ізмаїльською РДА з ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" (код ЄДРПОУ 34536950) 09.11.2009 року, зареєстрований в Ізмаїльському відділі Одеської регіональної філії ДП ЦДЗК при Держкомземі України 09.12.2009 року за № 040952100154;
- Додаткова угода № 1 про внесення змін до договору оренди землі від 09.11.2009 року, укладена Суворовською селищною радою з ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 42734553) 08.12.2019 року (витяг з Державного реєстру речових прав від 26.02.2019, № витягу 157593577), на підставі клопотання вищевказаного підприємства (вхід. № 02-12/28 від 28.01.2019р.), протоколу № 2 загальних зборів Учасників (Засновників) ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" від 28.12.2018 року, розподільчого балансу по виділу ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" зі складу ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" від 28.12.2018 року, статуту ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" затверджений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та рішення сесії Суворовської селищної ради № 395 від 08.02.2019 року;
- Законом України Про оренду землі в редакції від 08.12.2024 року ст. 30 встановлює, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку, ст. 32 передбачено, що договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка передається в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може містити положень про зміну його умов або припинення договору у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізацією юридичної особи;
- станом на теперішній час податковий борг ТОВ "ІЗМАЇЛ- АГРОЛІДЕР ПЛЮС" перед бюджетом Суворовської селищної територіальної громади погашений в повному обсязі (довідка додається). Катлабузькою селищною радою не вживалися заходи щодо розірвання вищевказаного договору оренди земельної ділянки.
У повідомленні від 10.04.2025 №59-2484ВИХ-25 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Катлабузьку селищну раду про прийняття рішення про представництво інтересів держави шляхом звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР", ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.
В матеріалах справи також наявний Звіт про експертну грошову оцінку майнового права, а саме: права користування земельною ділянкою з поліпшеннями у вигляді виноградних насаджень та системи крапельного зрощення для поливу винограду від 16.06.2025 (об`єкт оцінки: майнове право, а саме: права користування земельною ділянкою 98,5337 га з поліпшеннями у вигляді виноградних насаджень та системи крапельного зрощення для поливу винограду, кадастровий номер 5122055400:01:001:0259).
Згідно з вказаним звітом ринкова вартість об`єкта оцінки права строкового платного користування земельною ділянкою з урахуванням поліпшень у вигляді виноградних насаджень і системи поливу на дату оцінки становить без урахування ПДВ 28 365 021,15 грн., з яких:
- вартість права користування умовно неполіпшеною земельною ділянкою 10 887 689,70 грн.;
- вартість земельних поліпшень у вигляді насаджень винограду та системи зрощення 17 477 331,45 грн.
Згідно з відповіддю Ізмаїльської районної державної (військової) адміністрації Одеської області від 12.08.2025 №1/1/01-40/4990 на лист Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області від 05.08.2025 № 5174/01-40/1/1 щодо надання Товариству з обмеженою відповідальністю "ІЗМАІЛ-АГРОЛІДЕР" (код ЄДРПОУ 34536950) компенсації (фінансової підтримки) на створення (розвиток) виноградарства, повідомлено, що до Ізмаїльської районної державної (військової) адміністрації Одеської області протягом 2022-2025 років ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" щодо надання компенсації (фінансової підтримки) на створення (розвиток) виноградарства не зверталося. Також зазначено, що Ізмаїльська районна державна (військова) адміністрація Одеської області звернулася до ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" листом від 08.08.2025 № 1/1/01-40/4929 щодо надання інформації про отримання компенсації (фінансової підтримки) на створення (розвиток) виноградарства та, у разі створення, про повідомлення дати надання коштів, підстави, суму, умови повернення (неповернення) коштів з долученням копій відповідних документів у сірок до 11.08.2025, але станом на 12.08.2025 відповіді не отримано.
Згідно з відповіддю Департамент аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 18.08.2025 №1152/01-28/2-25/1527, наданої на лист Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області від 11.08.2025 № 15/1/1-1175ВИХ-25 надано копії документів, серед яких:
- наказ Міністерства аграрної політики України від 18.11.2010 №747 «Про погашення кредиторської заборгованості та розподіл коштів за бюджетною програмою 2801350 «Закладення і нагляд за молодими садами, виноградниками та ягідниками», яким затверджено такі, що додаються, зокрема, розподіл коштів між суб`єктами господарювання, які займаються виноградарством і садівництвом, для компенсації здійснених у поточному бюджетному році витрат з проведення проектних робіт, підготовки ґрунту та посадки, догляду за молодими насадженнями, спорудження шпалери і краплинного зрошення, придбання садивного матеріалу відповідно до затверджених нормативів витрат на 1 гектар, в якому, в тому числі, зазначено ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" - всього 56 000 грн., з яких виноградники 56 000 грн.;
- наказ Міністерства аграрної політики України від 01.10.2010 №618 «Про погашення кредиторської заборгованості та розподіл коштів за бюджетною програмою 2801350 «Закладення і нагляд за молодими садами, виноградниками та ягідниками», яким затверджено такі, що додаються, зокрема, розподіл коштів між суб`єктами господарювання, які займаються виноградарством і садівництвом, для компенсації здійснених у поточному бюджетному році витрат з проведення проектних робіт, підготовки ґрунту та посадки, догляду за молодими насадженнями, спорудження шпалери і краплинного зрошення, придбання садивного матеріалу відповідно до затверджених нормативів витрат на 1 гектар, в якому, в тому числі, зазначено ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" - всього 171 000 грн., з яких виноградники 171 000 грн.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Щодо наявності підстав для представництва Прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ч. 3 ст. 4 Господарсько процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", стаття 23 якого передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках Прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду Прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, законодавством визначено дві обов`язкові умови, за наявності яких Прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави та 2) не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 вказані міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону №1697VII.
"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення Прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень Прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Ще однією обов`язковою умовою для наявності підстав для представництва Прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є Позивач і Відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення у справі "Korolev v. Russia" пункт 33; рішення у справі "Menchinskaya v. Russia", пункт 35).
Статтею 2 Закону України "Про охорону земель" визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.
З контексту вищевикладеного рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що Прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу.
Держава зацікавлена у дотриманні процедур набуття прав на землю, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти публічного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.
Законність відчуження прав на землю її раціональне використання становлять посилений суспільний інтерес. Додержання законності при набутті прав користування земельними ділянками є невід`ємною складовою земельної реформи. Протидія незаконному заволодінню правами на землі державної власності має важливе значення для економіки та безпеки держави.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".
Прокурор вказує, що його звернення до суду з цим позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про законність розпорядження земельними ділянками комунальної власності.
Установлена законом процедура передачі у користування земельних ділянок є важливою гарантією верховенства права, недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім дотримання загального принципу юридичної визначеності.
Порушення такої процедури не забезпечує дотримання принципу верховенства права та становить суспільний інтерес.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (ст. 142 Конституції України).
Сільські, селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Статтею 327 Цивільного кодексу України встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Законом України від 28.04.2021 № 1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" були внесені зміни до пункту 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, згідно з якими з дня набрання чинності цим пунктом, а саме з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, за виключенням переліку земель, зазначених у підпунктах "а"-"е" абзацу 1 цього пункту.
Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу Украйни визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Як було встановлено судовою колегією, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №422901374 від 16.04.2025, 21.01.2019 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га за територіальною громадою в особі Суворовської селищної ради, код ЄДРПОУ: 04379166.
Крім того, Рішенням Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 12.11.2024 №1819/VIIІ "Про перейменування Суворовської селищної ради та її виконавчого комітету" перейменовано Суворовську селищну раду Ізмаїльського району Одеської області (код ЄДРПОУ 04379166) на Катлабузьку селищну раду Ізмаїльського району Одеської області.
Отже, в даному випадку Катлабузька селищна рада Ізмаїльського району Одеської області, як орган місцевого самоврядування, який діє від імені та в інтересах територіальної громади зобов`язаний вжити заходів у межах наданих повноважень щодо недопущення порушень інтересів територіальної громади, зокрема в частині розпорядження землями комунальної власності, а якщо такі інтереси вже порушено - вжити невідкладних заходів до їх захисту.
Відповідно до положень ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", орган місцевого самоврядування має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Отже, Катлабузька селищна рада Ізмаїльського району Одеської області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у відносинах щодо контролю за використанням земель та за повнотою надходжень коштів до місцевого бюджету, та в разі встановлення порушень, має право звертатись до суду за захистом своїх інтересів.
Відповідно до листа від 10.03.2025 №59-1642ВИХ-25 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області звернулась до Катлабузької селищної ради та просила у строк до 15.03.2025 надати до Ізмаїльської окружної прокуратури ґрунтовну інформацію щодо передачі права оренди земельної ділянки, наданої в оренду ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР" на підставі Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2009, іншій юридичній особі, яка створена шляхом виділу з орендаря. Крім того, прокуратура просила повідомити, які заходи вживалися чи планується вжити Катлабузькою селищною радою Ізмаїльського району Одеської області щодо розірвання вищевказаного договору оренди земельної ділянки, у тому числі шляхом пред`явлення до суду позовної заяви.
У відповідь на вказаний лист прокуратури Позивач листом від 12.03.2025 №405/02.1-12 надав відомості щодо укладання додаткової угоди № 1 від 08.02.2019 про внесення змін до договору оренди землі від 09.11.2009. Відомостей щодо вжиття заходів щодо розірвання вищевказаного договору оренди земельної ділянки у листі Позивача не вказано.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 висловлено правовий висновок, відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо Прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення Прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення Прокурора необґрунтованим.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали, такому зверненню тощо.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у повідомленні від 10.04.2025 №59-2484ВИХ-25 Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Катлабузьку селищну раду про прийняття рішення про представництво інтересів держави шляхом звернення до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР", ТОВ "ІЗМАЇЛ-АГРОЛІДЕР ПЛЮС" про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.
Невід`ємною частиною підстав для представництва Прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень. При цьому "нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій" обґрунтовується та доводиться Прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).
Водночас, оскільки зазначеним вище органом місцевого самоврядування не вживаються заходи щодо усунення вищевказаних порушень законодавства та захисту інтересів територіальної громади, які є складовою інтересів держави.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 04.04.2019 № 914/882/17, від 22.10.2019 № 926/979/19).
Прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких Позивач не здійснює захист відповідних прав та інтересів (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18).
Також згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом, сам факт не звернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у Прокурора виникають обґрунтовані підставі для захисту значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку із чим Прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. При цьому враховуються висновки Верховного Суду, зроблені при розгляді інших справ за участю Прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 13.06.2018 у справі № 687/379/17-ц, № 924/1256/17, від 13.11.2019 у справі №925/315/19, від 21.01.2020 у справі №910/2538/19).
Відтак, Прокурором правомірно кваліфіковано вищевказане як бездіяльність відповідного органу та, як наслідок, встановлено достатні та обґрунтовані підстави для реалізації представницьких повноважень, а також Прокурор дотримався порядку передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Щодо суті спору судова колегія зазначає наступне.
Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області про розірвання Договору оренди земельної ділянки та повернення земельних ділянок, які є предметами спірного договору.
Колегія суддів зазначає, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також безпосередньо самим договором оренди землі.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про оренду землі").
Згідно з частиною першою статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (частина п`ята статті 93 Земельного кодексу України).
Права та обов`язки орендодавця визначені у статті 24 Закону України "Про оренду землі". Так, відповідно до цієї статті орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт; виконувати встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки.
Підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки визначені Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі".
Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 цієї статті).
Згідно з положеннями статей 30 та 31 Закону України "Про оренду землі" зміна або розірвання договору оренди землі допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Договір оренди землі припиняється з підстав, які визначені у частині 1 статті 31 цього Закону, зокрема в разі ліквідації юридичної особи - орендаря, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 зазначеного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (частина 4 статті 32 Закону України "Про оренду землі").
Отже, Закон передбачає можливість заміни в договорі оренди землі як орендодавця, так і орендаря, що спрямовано на збереження попередніх існуючих орендних відносин, зокрема, при реорганізації орендаря. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 920/418/19.
Відповідно до частин 1, 2 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною 2 цієї статті випадків.
Право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності, наданої для будівництва житлового будинку, може бути відчужене орендарем за згодою орендодавця у разі, якщо таке будівництво розпочате, на строк та на умовах, визначених первинним договором оренди, або якщо таке відчуження передбачено первинним договором оренди.
Установлені статтею 8-1 Закону України "Про оренду землі" обмеження щодо розпорядження правом на оренду земельної ділянки узгоджуються з нормами земельного законодавства, якими визначено порядок розпорядження землями державної та комунальної власності.
Так, згідно з абзацом 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу.
За змістом статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Колегія суддів зазначає, що, звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, Позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення Позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21 та постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо.
Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого Позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 03.12.2024 у справі № 914/3310/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.
Як було встановлено судовою колегією, 09.11.2009 між Ізмаїльською районною державною адміністрацією, як Орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер", як Орендарем укладено Договір оренди земельної ділянки кад. №5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Суворовської селищної ради. Відповідно до умов Договору, об`єкти нерухомого майна та інфраструктури на земельній ділянці були відсутні.
Факт передачі зазначеної земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі від 09.12.2009, підписаним Ізмаїльською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер", яким земельну ділянку кадастровий №5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га передано в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом садіння багаторічних насаджень.
Протоколом №2 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" від 28.12.2018, вирішено створити Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" шляхом виділу та затвердити розподільчий баланс, відповідно до якого до новоствореного Товариства передано, зокрема, право користування (оренди) земельною ділянкою за кадастровим №5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га, а також інше майно (багаторічні насадження, система зрошення тощо). 
28.12.2018 було складено Акт приймання-передачі матеріальних активів та цінностей Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", відповідно до умов якого Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", зокрема, право користування (оренди) земельною ділянкою за кадастровим номером № 5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га.
Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Відповідно до частини 1 статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Як виснувала Велика Палата Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 918/119/21 для виділу притаманна характерна ознака реорганізації - перехід майна, прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується, до її правонаступника. При цьому обсяг правонаступництва визначається тим майном, правами та обов`язками, які передаються за розподільчим балансом, тобто має місце парцелярне (часткове) правонаступництво. Отже, виділ є видом реорганізації, який не має наслідком припинення юридичної особи, яка реорганізується, оскільки остання залишається суб`єктом права, однак зі зменшеним обсягом майна, прав та/або обов`язків. Під час виділу юридична особа, яка реорганізується, продовжує свою діяльність за зменшеного обсягу активів (майна, майнових прав) і пасивів (обов`язків). Передача майна, прав і обов`язків за розподільчим балансом новоствореній юридичній особі відображається в бухгалтерському обліку, в якому нова юридична особа формує вступний баланс на підставі розподільчого балансу, відображаючи передані їй активи й пасиви.
Беручи до уваги наведене, судова колегія зазначає, що у зв`язку з виділом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" продовжує свою діяльність зі зменшеним обсягом активів (майна, майнових прав) і пасивів (обов`язків), а Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" здійснює діяльність на підставі розподільчого балансу, відображаючи передані йому активи та пасиви.
Разом з тим колегія суддів зауважує, що умовами Протоколу №2 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" від 28.12.2018 та Актом приймання-передачі матеріальних активів та цінностей від 28.12.2018 було вирішено передати саме право користування (оренди) земельною ділянкою за кадастровим №5122055400:01:001:0259 та площею 98,5337 га.
З наведеного вбачається, що Відповідач-2 за зазначеними документами передав Відповідачу-1 саме право оренди земельною ділянкою з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га, що прямо випливає зі змісту Протоколу та Акта приймання-передачі.
Як було зазначено, п. 8-1 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу, крім передбачених частиною 2 цієї статті випадків.
У контексті спірних правовідносин, які стосуються відчуження орендарем виділеній з нього юридичній особі права оренди земельної ділянки державної власності, норми статті 8-1 Закону України "Про оренду землі" (що встановлюють спеціальні обмеження для відчуження орендарем права оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності) є спеціальними щодо загальної норми частини четвертої статті 32 цього Закону про те, що реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору.
Як уже було зазначено, під час виділу юридична особа, яка реорганізується, продовжує свою діяльність за зменшеного обсягу активів (майна, майнових прав) і пасивів (обов`язків).
Передача майна, прав і обов`язків за розподільчим балансом новоствореній юридичній особі відображається в бухгалтерському обліку, в якому нова юридична особа формує вступний баланс на підставі розподільчого балансу, відображаючи передані їй активи й пасиви.
Пунктом 1 частини першої статті 115 Цивільного кодексу України встановлено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного ) капіталу.
Вкладом до статутного (складеного) капіталу до господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 115 Цивільного кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 918/119/21 дійшла висновку, що передача права оренди земельної ділянки за розподільчим балансом новоствореній юридичній особі фактично є відчуженням такого права. Водночас частина 1 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі" прямо забороняє орендарю на власний розсуд розпоряджатися правом оренди земельної ділянки державної власності або комунальної власності.
Отже, передача Товариству з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" права оренди земельної ділянки за розподільчим балансом фактично призвела до відчуження цього права з порушенням прямої законодавчої заборони.
Апеляційний господарський суд вказує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: перша - виражається в першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; друга - викладена в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; третя - закріплена в другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право власності з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
· - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
· - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
· - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Як було зазначено, частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 зазначеного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Умовами п.13.3. Договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її. використанню, а також з інших підстав, передбачених законом та на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими Законами України.
Абзацом третім частини другої статті 25 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.
Таким законодавчо встановленим обмеженням щодо земельної ділянки державної власності є заборона на відчуження права її оренди відповідно до норми частини першої статті 8-1 Закону України "Про оренду землі". При цьому заборона встановлена безвідносно до способу, в який право оренди відчужується. Така заборона є чіткою, а наслідки її порушення - передбачуваними для них, зокрема, з огляду на вимоги договору оренди землі, абзацу третього частини другої статті 25 та частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі".
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" усупереч встановленій законом забороні відчужив Товариству з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" право оренди земельної ділянки державної власності, тобто повівся недобросовісно як щодо орендодавця, так і щодо виконання імперативних вимог закону. Так само поведінка Відповідача-1, який не міг не знати про чітку законодавчу заборону на будь-яке відчуження права оренди, у тому числі за розподільчим балансом, теж не є добросовісною. Відповідач-1 не виконав свого обов`язку орендаря, встановленого нормою абзацу третього частини другої статті 25 Закону України "Про оренду землі", що, у свою чергу, є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі відповідно до частини першої статті 32 цього ж Закону та п. 13.3 Договору.
Таке розірвання як наслідок протиправної поведінки орендаря, ураховуючи вимоги абзацу другого статті 1 Першого протоколу до Конвенції є не лише передбаченим законом і таким, що переслідує легітимну мету контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, але й пропорційним цій меті, оскільки в такий спосіб орендодавець забезпечує відповідний контроль, а орендар, укладаючи договір оренди землі, погодився з відповідними умовами й обмеженнями та має їх дотримувати.
Водночас колегія суддів вважає за необхідне дослідити укладену Додаткову угоду №1 до Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2009, відповідно до якої Позивач та Відповідач-1 погодили заміну орендаря на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" та внесли відповідні зміни до преамбули та реквізитів Договору.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, однією з підстав вказав, що фактично зміна орендаря за Договором оренди земельної ділянки від 09.11.2009 з Відповідача-2 на Відповідача-1 відбулась на підставі Додаткової угоди №1 від 08.02.2019, яка на даний час є чинною та у встановленому законом порядку не визнана недійсною.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недоведеність нікчемності додаткової угоди про зміну орендаря, оскільки передача Відповідачу-2 права оренди земельної ділянки та багаторічних насаджень відбулась без належного правонаступництва, без проведення земельних торгів та всупереч вимогам земельного законодавства
Як було встановлено судовою колегією з метою переоформлення договору оренди, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" листом вих. №1 від 24.01.2019 звернулося до Суворовської (нині Катлабузької) селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, з проханням переоформити договір оренди або укласти відповідну додаткову угоду з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс".
На підставі рішення Суворовської селищної ради від 08.02.2019 №395-VII між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2009, якою сторони погодили заміну орендаря на ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс", внесли відповідні зміни до преамбули та реквізитів договору, а також підтвердили інші його істотні умови. Додаткова угода набула чинності з моменту підписання та стала невід`ємною частиною договору оренди.
Ч.4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Як встановлено пунктом 13.5 Договору, реорганізація юридичної особи — Орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди.
Судова колегія зауважує, що Відповідач-1, звертаючись із проханням переоформити Договір оренди або укласти відповідну додаткову угоду, посилався саме на Протокол №2 загальних зборів учасників ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" та розподільчий баланс від 28.12.2018, відповідно до яких йому було передано право оренди земельної ділянки кадастровий №5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га. 
Разом з тим, як було вже зазначено, така передача фактично є відчуженням права оренди земельної ділянки комунальної власності, що суперечить законодавчим обмеженням, встановленим частиною 1 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі".
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що положення Договору оренди земельної ділянки, щодо можливості зміни його умов у разі реорганізації орендаря, не можуть застосовуватись до правовідносин, пов`язаних із фактичним відчуженням права оренди земельної ділянки державної чи комунальної власності, оскільки таке відчуження прямо заборонене частиною 1 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі".
Колегія суддів також звертає увагу, що Договір оренди земельної ділянки між Позивачем та Відповідачем-2 був укладений 09.11.2009, тобто в період дії зазначених законодавчих обмежень, а відтак сторони договору були обізнані або повинні були бути обізнані щодо встановленої законом заборони на розпорядження правом оренди земельної ділянки комунальної власності.
Крім того судова колегія зазначає, згідно з абзацом 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу.
За змістом статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 зазначила, пунктами 32-35 рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року «Стретч проти Сполученого Королівства» визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком ЄСПЛ у зазначеній справі, «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».
У рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (п.п. 8.41-8.43).
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Отже, з урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" могло набути право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га виключно за результатами земельних торгів, однак як встановлено судом апеляційної інстанції, такі торги не проводилися. 
За таких обставин апеляційний господарський суд вважає, що Суворовська селищна рада Ізмаїльського району Одеської області, приймаючи рішення від 08.02.2019 №395-VII, порушила порядок передачі в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності, визначений статтею 124 Земельного кодексу України, що у сукупності з фактом того, що зазначене рішення було прийнято в суперечності законодавчим обмеженням, встановленим частиною 1 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі" свідчить про його невідповідність вимогам закону та порушення публічного порядку.
Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. 
Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. 
Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. 
Відповідно до висновків Верховного Суду, позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки третій особі, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав держави, відновлення володіння, користування або розпорядження земельною ділянкою, а тому в цьому випадку така позовна вимога не є ефективним способом захисту права держави. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 та постановах Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 911/665/22, від 26.09.2023 у справі №910/2392/22. 
Водночас Позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність прийнятого рішення органу місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 та постанові Верховного Суду від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22.
Зважаючи на те, що рішення Суворовської селищної ради від 08.02.2019 №395-УІІ "Про укладення додаткової угоди з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" реалізоване та вичерпало свою дію з моменту укладення додаткової угоди, то визнання його незаконним не призведе до поновлення прав територіальної громади щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.
Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.
При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.
З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.
Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.
Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі 910/24075/16.
За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Нікчемність правочину за позицією Верховного Суду викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №567/3/22 від 19 лютого 2024 року та у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі №759/2328/16 конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. При цьому нікчемний правочин, не створює юридичних наслідків та на його підставі не виникають (змінюється чи припиняються) цивільні права та обов`язки.
Отже, оскільки рішення Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 08.02.2019 №395-VII "Про укладання додаткової угоди з ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" суперечить закону та порушує публічний порядок, то укладена на його виконання Додаткова угода №1 від 08.02.2019 про внесення змін до "Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2009 є нікчемною.
З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність зміни орендаря на підставі Додаткової угоди №1 від 08.02.2019, яку суд першої інстанції вважав чинною через відсутність рішення про визнання її недійсною, а доводи Прокурора щодо невідповідності зазначеної Додаткової угоди вимогам закону та її нікчемності апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими.
Судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передача ТОВ "Ізмаїл-Агролідер" ТОВ "Ізмаїл-Агролідер Плюс" права оренди земельної ділянки за розподільчим балансом фактично є відчуженням такого права всупереч вимогам частини 1 статті 8-1 Закону України "Про оренду землі", разом з тим, помилково послався на положення п.13.5 Договору та статті 32 Закону України "Про оренду землі", оскільки не врахував, що зміни до Договору оренди були внесені саме внаслідок відчуження права оренди земельної ділянки державної власності, що прямо заборонено законом, а відтак такі зміни не могли бути підставою для правомірного внесення змін до Договору оренди. 
Щодо доводів Прокурора в частині того, що на момент укладення додаткової угоди спірна земельна ділянка перебувала у державній, а не комунальній власності, а тому Суворовська селищна рада не мала повноважень розпоряджатися нею судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до пункту 21 Розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. 
Ці положення Земельного кодексу були доповнені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 №2498-VIII, який набрав законної сили 01.01.2019.
Відповідно до умов Договору, об`єктом оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що належить до земель державної власності (землі запасу за межами населеного пункту) та розташована на території Суворовської селищної ради.
Разом з тим, судова колегія зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка не належала до земель колективних сільськогосподарських підприємств, діяльність яких припинена.
Позаяк судом апеляційної інстанції встановлено, що 21.01.2019 було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122055400:01:001:0259 площею 98,5337 га за територіальною громадою в особі Суворовської селищної ради, код ЄДРПОУ: 04379166., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Колегія суддів зауважує, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259 на момент є чинною, матеріали справи не містять доказів її скасування чи визнання недійсною у встановленому законом порядку, а тому зазначене право підлягає врахуванню та користується презумпцією правомірності.
А отже, у даному випадку саме Суворовська (нині — Катлабузька) селищна рада є належним власником спірної земельної ділянки та суб`єктом, уповноваженим здійснювати права володіння, користування і розпорядження нею від імені територіальної громади.
Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції у цій частині та вважає доводи Прокурора необґрунтованими і такими, що не підтверджуються обставинами справи.
Щодо повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0479 площею 1,5527 га та земельної ділянки з кадастровим номером 5122055400:01:001:0480 площею 96,981 га.
Статтею 34 Земельного кодексу України передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Судовою колегією було встановлено, що згідно інформації Державного земельного кадастру, земельна ділянка кад. № 5122055400:01:001:0259 поділена на дві з кадастровими № 5122055400:01:001:0479 площею 1,5527 га, № 5122055400:01:001:0480 площею 96,981 га.
Апеляційний господарський суд зауважує, що зазначені земельні ділянки перебувають у фактичному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", що ним не заперечується.
Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не є пов`язаним з позбавленням власника його володіння цим об`єктом. Тобто зайняття останнього не є заволодінням ним (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70, 71), від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 99)). Такий власник, зберігаючи володіння його майном, може заявити негаторний позов, тобто просити суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні відповідним об`єктом, зокрема шляхом повернення останнього (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України).
Оскільки, спірні земельні ділянки перебувають у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", то останнє зобов`язане повернути їх Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову є помилковим, у зв`язку з чим позовні вимоги Прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі.
При розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15.11.2023 у справі № 918/119/21, викладені за результатами розгляду подібних правовідносин.
Також, апеляційний господарський суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи Прокурора, викладені в апеляційній скарзі підтвердилися при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Волинської області від 05.11.2024 у справі №903/749/24 слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, а апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури задовольнити.
З огляду на те, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратури була задоволена судом апеляційної інстанції, то судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Відповідачів.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі № 916/1842/25 – задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 22.10.2025 по справі № 916/1842/25 – скасувати.
3. Позовні вимоги Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ізмаїл-Агролідер Плюс” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Ізмаїл-Агролідер” про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки задовольнити.
4. Розірвати Договір оренди земельної ділянки від 09.11.2009, укладений між Ізмаїльською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер", зареєстрований в Ізмаїльському відділі Одеської регіональної філії ДП ЦДЗК при Держкомземі України, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 09.12.2009 за № 040952100154, зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 1 від 08.02.2019 про внесення змін до Договору оренди землі від 09.11.2009, укладеною між Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс", площею 98,5337 га з кадастровим номером 5122055400:01:001:0259 (право оренди зареєстровано 21.01.2019 (номер запису про інше речове право: 29966225).
5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" повернути Катлабузькій селищній раді Ізмаїльського району Одеської області земельну ділянку з кадастровим номером 5122055400:01:001:0479 площею 1,5527 га та земельну ділянку з кадастровим номером 5122055400:01:001:0480 площею 96,981 га.
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер Плюс" на користь Одеської обласної прокуратури 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїл-Агролідер" на користь Одеської обласної прокуратури 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
8. Доручити Господарському суду Одеської області видати накази з зазначенням відповідних реквізитів.
9. Матеріали справи №916/1842/25 повернути до Господарському суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 14.05.2026.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош