Справа № 367/11509/24
Провадження №2/367/108/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
08 червня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області
у складі головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача Пазюри Б.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені в режимі відеоконференції цивільну справу № 367/11509/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», ОСОБА_4 про усунення перешкод у володінні і користуванні майном,
У С Т А Н О В И В :
В листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», ОСОБА_4 про усунення перешкод у володінні і користуванні майном, в якому просить суд:
1). Визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» щодо здійснення управління (утримання) багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 ; обмеження позивача у доступі до квартири АДРЕСА_2 та гаражу № НОМЕР_1 ;
2). Визнати за ОСОБА_1 право користування підземним паркінгом багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 та гаражем № НОМЕР_1 , що знаходиться у цьому паркінгу, зокрема право в`їзду і виїзду з паркінгу на автомобілі, право користування входом до паркінгу (на 1 поверсі) через сходову клітину 1 під`їзду, право користування ліфтом для спуску до паркінгу (на 1 поверсі), що відображені на план – схемі;
3). Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» та ОСОБА_4 усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні гаражем № НОМЕР_1 у підземному паркінгу багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 шляхом відновлення прокладеного електричного кабелю ( кабелю3*2,5 та FTP- кабелю з гофрою довжиною 50 м) від лічильника кв. №; до гаражу 66 та відновити електропостачання та освітлення гаражу № НОМЕР_1 у підземному паркінгу багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту на гараж № НОМЕР_1 від 21.06.2021;
4). Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн;
5). Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» та ОСОБА_4 судові витрати, які складають із судового збору у розмірі 4 844,80 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн.
В обґрунтування позову вказує, що з 17.11.2022 року він є власником гаражу № НОМЕР_1 площею 21,7 кв.м. у паркінгу багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту набуття їм у власність (17.11.2022) спірного гаражу з боку Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», який самовільно і безпідставно здійснює управління багатоквартирним будинком, з листопада 2022 року чинить численні перешкоди у володінні і користуванні гаражем, шляхом припинення дії електронних ключів доступу до паркінгу, що є неприпустимим порушення права власності. Крім цього, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» обмежує позивача у користуванні квартирою АДРЕСА_3 , яка належить його дочці, ОСОБА_5 , у якій позивач зареєстрований та проживає, шляхом припинення дії електронних ключів доступу до воріт на прибудинкову територію та під`їзду, самовільно відключив позивача від інтернет – провайдера та демонтував електричний кабель електроживлення до гаражу № НОМЕР_1 , що йому належить на праві власності. З цього приводу позивач неодноразово звертався із заявами до поліції. У зв`язку із відсутністю доступу до свого гаражу № НОМЕР_1 у підземному паркінгу, він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» з вимогою про негайне, але не пізніше 24 годин з моменту надсилання цієї вимоги, надати йому безперешкодний доступ до гаражу. У відповідь на вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю надало лист від 12.09.2023 про те, що в паркінгу тривають ремонтні роботи, а електронні ключі доступу до паркінгу не виготовлялись та жодному мешканцю будинку не видавались. Доступ до гаражу відновлено не було.15 вересня 2023 року від пережитих сильних хвилювань та стресу, пов`язаного з вчиненням з боку відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» перешкод у його доступі до його майна у нього стався крововилив у око. 15 березня 2024 року він отримав у месенджері Viber лист від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» лист – вимогу про демонтаж електрокабелю, прокладеного від квартири АДРЕСА_3 , яка належить його донці, у якій він фактично проживає, до гаражу № НОМЕР_1 для функціонування електродвигуна до воріт гаражу № НОМЕР_1 , холодильника та системи відеоспостереження. Він 15.03.2024 року у відповіді повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» , що останній є неналежним управителем будинку, безпідставно та неправомірно обмежує його у доступі до квартири АДРЕСА_2 та гаражу № НОМЕР_1 . 20 березня 2024 року, незважаючи на його заперечення електрокабель, що забезпечував постачання до гаражу № НОМЕР_1 електроенергії, був демонтований співробітника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС». 15 травня 2024 року він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» з вимогою про усунення перешкод у доступі до нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності, яка останнім була проігнорована, а тому він вимушений звернутися до суду із відповідним позовом.
19 березня 2025 року, відповідач ОСОБА_4 , через систему « Електронний суд» надав відзив на позовну заяву (том 1 а.с.88-90), в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що позов є необґрунтованим та безпідставним. З 30.12.2008 року ОСОБА_4 , як замовник будівництва, здійснював будівництво житлового комплексу з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом в межах вулиць Вишневої, Лесі Українки та АДРЕСА_1 . 30.08.2021 р. згідно Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів було прийнято в експлуатацію об`єкт «Будівництво житлового комплексу з вбудованим нежитловим приміщенням та підземним паркінгом в межах АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 » 1 черга. І пусковий комплекс та ІІ пусковий комплекс. На підставі договору про спільну діяльність від 25.06.2018, Витягу із списку учасників спільної діяльності по будівництву багатоповерхового житлового комплексу з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 та Акту приймання – передачі від 18.08.2022 ОСОБА_4 було передано позивачу у приватну власність нежитлове приміщення № 66, загальною площею 21,7 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 315623702 від 21 листопада 2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2660886232080. Згідно Акту приймання – передачі нежитлового приміщення ( машино – місця) від 18.08.2022 року (який є невід`ємною частиною договору про спільну діяльність від 25.06.2019) та Витягу зі списку учасників спільної діяльності по будівництву багатоповерхового житлового комплексу з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв нежитлове приміщення (машино – місце) АДРЕСА_5 , згідно технічного паспорту від 25.06.2021), сторони виконали свої зобов`язання за договором у повному обсязі та претензій одна до одної не мали. Таким чином, правовідносини між ОСОБА_4 та позивачем закінчилися в момент оформлення позивачем права власності на нежитлове приміщення - машино – місце № НОМЕР_1 , загальною площею 21,7 кв.м. Обслуговування будинку та надання житлово – комунальних послуг, після введення об`єкта будівництва в експлуатацію та передачу позивачу нежитлового приміщенням (машино – місця) АДРЕСА_6 , не входило в обов`язки ОСОБА_4 .
У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» (том 1 а.с.96-98) вказує, що між ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» та співвласниками багатоквартирного будинку б3, було укладено договір № 2 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належним умов проживання і задоволення господарсько – побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» не відносить власників машино-місць до співвласників багатоквартирного будинку, а машино – місця до спільного майна багатоквартирного будинку. Умови договору № 2 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком не поширюється на співвласників машино – місць, а визначаються окремим договором. Між позивачем, як власником машино – місця АДРЕСА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» договір про надання послуг з управління, технічного обслуговування підземного паркінгу не укладався. Враховуючи викладене просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповіді на відзив відповідача ОСОБА_4 ( том 1 а.с.116-125), позивач вказує, що договір про спільну діяльність від 25.06.2018 не був виконаний на 100% у 2023 та 2024 роках забудовник продовжував виконувати будівельні роботи та усувати недоліки у паркінгу. Ці роботи тривали до січня 2025 року та лише із лютого 2025 року обслуговуюча компанія « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» почала укладати договори на обслуговування паркінгу з власниками гаражів та паркомісць та видавати картки для заїзду. Весь час, коли тривали будівельні роботи у паркінгу він чекав що забудовник виконає свої зобов`язання за договором та проведе електропостачання та освітлення до його гаражу, по що останній обіцяв при передачі йому прав власності. Але почав його шантажувати безпідставною і недоведеною у суді платою за комунальні послуги його донькою, які до його гаражу відношення ніякого не мають. Через це він був вимушений тимчасово провести електричний кабель до його гаражу від квартири АДРЕСА_2 , де він проживає, для забезпечення електропостачання та освітлення. Всі роботи були письмово погодженні із замовником будівництва та за його проханням, передані обслуговуючій компанії. На сьогоднішній день ані освітлення, ані електропостачання в його гаражі немає, крім цього йому не було надано карток для безперешкодного заїду до паркінгу.
У відповіді на відзив відповідача ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» ( том 1 а.с.131-135), позивач зазначає, що відповідач посилається на те, що він діє на підставі договору № 2 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте не надає жодних доказів існування цього договору та наявності у нього відповідних повноважень на управління будинком, які оспорються позивачем. Не надавши вказані докази разом із відзивом на позов, відповідач фактично підтвердив їхню відсутністю, а отже і обґрунтованість позовних вимог про неправомірність управління будинком відповідачем. У багатоквартирному будинку, в якому машиномісця будувалися як окремий об`єкт інвестування, машиномісця є окремим об`єктами нерухомого майна, право власності на які реєструються у встановленому законом порядку ( постанова ВС у складі КС КГС від 14.07.2022 справа № 756/7632/18). Отже він є співвласником багатоквартирного будинку та має право на захист своїх прав, а порушення його прав завдавались ТОВ « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» під час самовільного здійснення функцій управителя будинку.
У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач ОСОБА_4 ( том 1 а.с.145-151), вказує, що позивач у відповіді від 25.03.2025 на відзив ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» погоджується, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_4 закінчилися в момент оформлення позивачем права власності на нежитлове приміщення – машино-місце № НОМЕР_1 , загальною площею 21,7 кв.м. та докази надані позивачем (копії скриншотів електронної переписки у месенджері і фото сумнівного походження) не є належними та допустимими доказами.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представники відповідача заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
Суд, вислухавши усні пояснення позивача та його представника, та представників відповідача, повно, всебічно й об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані докази, як окремо, так і в їх сукупності, відповідно до з`ясованих правовідносин дійшов висновку про часткове задоволення позову в межах заявлених вимог, виходячи з встановлених у судовому засіданні обставин і наступних мотивів.
Встановлені судом фактичні обставини справи
30.08.2021 р. згідно Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів було прийнято в експлуатацію об`єкт «Будівництво житлового комплексу з вбудованим нежитловим приміщенням та підземним паркінгом в межах вулиць Вишневої, Лесі Українки та АДРЕСА_1 » 1 черга. І пусковий комплекс та ІІ пусковий комплекс ( том 1 а.с.9 зворот).
Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві власності належить об`єкт нерухомого майна машино – місце, загальною площею 21,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 ( том 1 а.с.25).
Із Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічний стан інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, машино – місце 666 за адресою: Київська область, Бучанський район, м. Буча станом на 01.01.2021, АДРЕСА_1 має електропостачання та освітлення ( том 1 а.с.17).
18 серпня 2020 року гр. ОСОБА_5 повідомила директора ТОВ « ЛІНЕВІИЧ СЕРВІС» , що вона придбала у 2022 році паркомісце 66, яке оформила на свого батька ОСОБА_1 . У березні 2021 вона проклала електрокабель та вільну пару у гофрі від щитка своєї квартири до паркомісця 66, але він не був підключений та додала схему прокладки (том 1 а.с.27 зворот,28).
11 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ЛІНЕВЕЧ СЕРВІС» з вимогою про надання доступу до нерухомого майна, в якій вимагав негайно, але не пізніше 24 годин з моменту надсилання цієї вимоги,надати йому безперешкодний доступ до машино – місця, площею 21,7 кв.м., що належить йому на підставі рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 17.11.2022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 ( том 1 а.с.33).
12 вересня 2023 року ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» повідомила ОСОБА_1 , що товариство здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_1 . Паркінг цього будинку в обслуговування товариству не передавався та обслуговування товариством не здійснюється. В паркінгу тривають ремонтні роботи, задля збереження матеріальних цінностей , доступ до нього забудовником обмежений ( том 1 а.с.37).
15 травня 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до ТОВ « ЛІНЕВЕЧ СЕРВІС» з вимогою про надання доступу до нерухомого майна, в якій вимагав негайно, але не пізніше 24 годин з моменту надсилання цієї вимоги, відновити демонтовані кабелі електропостачання до машино –місця № 66 та надати йому безперешкодний доступ до машино – місця, площею 21,7 кв.м., що належить йому на підставі рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 17.11.2022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 ( том 1 а.с.52,53).
Мотиви суду
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом 7 частини 1 статті 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Частиною 1 статті 11 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк ( ч.6 ст. 11 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
У відзиві на позовну заяву відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» вказує, що 14 лютого 2025 року між ТОВ « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», в особі Пазюри Б.М., що діє на підставі Статуту та співвласниками багатоквартирного будинку, далі співвласник, в особі Чейчука Д.М., що діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування», укладено договорі № 2 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 , вказане не було спростоване позивачем в судовому засіданні та доказів неправомірності здійснення управління багатоквартирним будинком ТОВ «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» не надано.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17 та постановах Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 911/1375/22, від 10.09.2024 у справі № 910/18952/20, від 11.12.2024 у справі № 914/1238/22.
Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові мають чітко та конкретно визначитися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.10.2024 у справі № 910/14543/23, від 11.12.2024 у справі № 914/1238/22, від 17.04.2024 у справі № 916/2381/22.
Основними засадами судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зч.1 ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до статті 89 ЦПК України,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Приймаючи викладене, надаючи оцінку наданим до суду доказам, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 на праві власності належить машино місце за адресою: АДРЕСА_1 ,гараж № НОМЕР_1 , площею 31,7 кв.м., що підтверджується та не заперечується відповідачами.
Поряд з цим, позивач заявляючи позовні вимоги, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надав жодного доказу на підтвердження того, що Управління (утримання) багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» неправомірно, позивач не надав до позовної заяви та в судовому засідання не знайшло підтвердження неправомірність дій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», та обмеження останнім позивача у доступі до квартири АДРЕСА_2 та машино - місця 66, також позивачем не надано суду доказів на підтвердження невизнання відповідачами за ним права користування підземним паркіном та машино місцем 66.
Також, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_5 , яка у повідомленні від 18.08.2022р. до ТОВ "Ліневич - Сервіс" зазначає, що нею було прокладено кабель від квартири АДРЕСА_2 до паркомісця №66, отже обмеження ОСОБА_1 в доступі до квартири є безпідставними, а також доказів того, що кабель належив на праві власності ОСОБА_1 , а не його доньці, яка повідомляє про це ТОВ "Ліневич - Сервіс", не надано. 
Крім того, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження того, що перед прокладкою кабелю від квартири до паркомісця було належним чином повідомлено управляючу компанію або забудовника про дозвіл на відповідну прокладку кабелю, що свідчить про відсутність дозволу власнику квартири на збільшення відведених норм споживання електроенергії.
Також, в матеріалах справи відсутні докази того, який саме кабель було прокладено, його характеристики, що унеможливлює належний розгляд вимоги про його відновлення в тих характеристиках, про які заявляє позивач.
Крім того, суд зазначає, що вимога стосовно визнання за позивачем права користування підземним паркінгом та гаражем не буде направлена на відновлення його можливих прав, оскільки є декларативним правом, а крім того, позивачу на праві власності належить машиномісце, що включає в себе і право користування.
Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд доходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , за наслідком чого у задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Частинами першою та другою статті 23ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.
В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання йому моральної шкоди, посилаючись на те, що від постійних хвилювань та стресу, пов`язаного з вчиненням з боку відповідача ТОВ « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС» перешкод у доступі до його мана у нього стався крововилив в око.
Також суд зауважує на тому, що консультативний висновок спеціаліста наданий позивачем є не читабельним.
Приймаючи відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачкою у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 16, 203, 215,321, 387, 388, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 81, 83, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», ОСОБА_4 про усунення перешкод у володінні і користуванні майномвідмовити.
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_9 ; 
Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю « ЛІНЕВИЧ СЕРВІС», код ЄДРПОУ 44214079, адреса: 08292, Київська область, Бучанський район, м. Буча, б-р Леоніда Бірюкова, 2 а офіс 1;
Відповідач-2: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_10 .

Суддя М.П. Одарюк