Справа № 602/367/26
Провадження № 2-а/602/18/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" травня 2026 р.       м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в :
До Лановецького районного суду Тернопільської області через свого представника, адвоката Вальчук М.М., звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (нижче у тексті - ГУНП або відповідач) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.03.2026 стосовно позивача складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6918908, згідно з якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Вважає вказану постанову протиправною, оскільки зі слів позивача він не вчиняв даного правопорушення та не порушував Правил дорожнього руху, транспортним засобом не керував за описаних в постанові обставин.
Просить спірну постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Відповідач через свого представника Дзюбатого А.В. у встановлений судом строк подав відзив на позов, згідно з яким позов не визнає. Зазначає, що 23.03.2026 поліцейським винесено постанову серії ЕНА №6918908 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 3400,00 грн на позивача, котрий керував транспортним засобом, будучи особою, в якої вилучено посвідчення на право керування. Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються змістом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який міститься на диску, долученому до відзиву. Стверджує, що позивач дійсно допустив порушення норм ПДР та ст. 126 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та з дотриманням закону відповідно до обставин справи. Просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.
Також у відзиві представник відповідача клопотав заслухати в якості свідка поліцейського, який склав спірну постанову.
Ухвалою судді від 07.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, з урахуванням положень параграфу 2 глави 11 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 квітня 2026 року. 
Ухвалою суду від 17.04.2026 розгляд адміністративної справи відкладено за клопотанням представника позивача на 07.05.2026 з метою надання можливості ознайомитися з поданим відповідачем відзивом та додатками до нього.
Ухвалою суду від 07.05.2026 розгляд адміністративної справи відкладено за клопотанням представника позивача на 20.05.2026, у зв`язку з перебуванням адвоката Вальчук М.М. у відпустці.
Позивач та його представник у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві. 
Представник відповідача у судове засідання не прибув, попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із зайнятістю по службі.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У судовому засіданні суд за результатами розгляду клопотання представника відповідача про допит як свідка поліцейського ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Батенчука А.М. дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки представником відповідача в порушення приписів ч.2 ст. 92 КАС України не зазначено, які саме обставини може підтвердити свідок. 
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, а також аргументи, наведені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив фактичні обставини справи, відповідні спірні правовідносини і дійшов наступних висновків.
Так, суд установив, що 27.03.2026 поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Батенчуком А.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6918908, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за ч.2 ст.126 КУпАП (далі у тексті – оскаржувана постанова або спірна постанова).
В оскаржуваній постанові зазначено, що 27.03.2026 о 16 год 32 хв у м. Ланівці на вул. Незалежності водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Lanсer, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.
На досліджених у судовому засіданні відеозаписах з відеореєстратора службового автомобіля поліцейського та нагрудної камери поліцейського зафіксовано керування позивачем транспортним засобом за обставин, зазначених у спірній постанові.
Зокрема, на відео з бодікамери поліцейського (файл під назвою «камера Батенчук.mp4») відображено таке:
- ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського надати посвідчення водія повідомив, що воно у нього відсутнє, оскільки він не забрав посвідчення водія з «МРЕВ», бо не перездав іспити (час на відео з 16:40:20 до 16:40:50);
- позивач називає поліцейському своє ПІБ та на підтвердження своєї особи показує поліцейському паспорт громадянина України, копія якого долучена до позовної заяви (час на відео з 16:42:04 до 16:42:40);
- поліцейський повідомляє позивача, що посвідчення водія було вилучене через те, що позивач був позбавлений права керування транспортними засобами у зв`язку з накладенням на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим позивач погоджується та пояснює поліцейському, чому він не зміг скласти іспит для отримання права на керування транспортним засобом (час на відео з 16:44:20 до 16:44:55).
Постановою судді Лановецького районного суду Тернопільської області Наумчука В.А. від 21.10.2024 у справі №602/805/24 (провадження №3/602/582/2024) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.03.2025 у справі №602/805/24 (Провадження № 33/817/7/25) вищезгадану постанову Лановецького районного суду Тернопільської області залишено без змін.
Наведене вище підтверджується інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Предметом позову у цій адміністративній справі є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (поліцейського) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Пунктами 3, 8, 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07 2015 №580-VIII (далі у тексті – Закон №580) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень статті 41 Закону України «Про дорожній рух» питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху (далі у тексті - ПДР) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно з пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції, серед іншого, розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (зокрема, частина друга статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частина друга статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оцінюючи правомірність рішення відповідача в частині законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, суд виходить з наступних міркувань.
Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення виражається, в контексті розглядуваної справи, у формі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. При цьому, суб`єктивна сторона характеризується виною у формі умислу, тобто особа, яка керує відповідним транспортним засобом, не маючи такого права, усвідомлюює протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає її шкідливі наслідки і бажає їх або свідомо допускає настання цих наслідків.
З`ясування, серед іншого, тих обставин чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні, є обов`язком органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, про що прямо вказано у ст. 280 КУпАП.
У цій справі суд установив, що постановою судді позивач був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
З урахуванням положень ст. 294, 317-1 КУпАП строк позбавлення права керування транспортним засобом для позивача розпочався 03.03.2025 та закінчився 03.03.2026.
Факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами згідно з постановою судді не оспорюється стороною позивача. Більше того, зміст дослідженого у судовому засіданні відеозапису нагрудної камери поліцейського свідчить про те, що позивачу про це було відомо на момент зупинки його транспортного засобу та складення спірної постанови працівниками поліції.
Порядок виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом, вилучення і повернення посвідчення водія регулюється нормами КУпАП та підзаконних нормативно-правових актів.
Так, згідно з ч. 1 ст. 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.
Статтею 317-1 КУпАП передбачено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 2, 11 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та порядку його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1086 (далі у тексті – Порядок №1086) тимчасове вилучення посвідчення водія на транспортний засіб здійснюється поліцейським шляхом вилучення посвідчення водія, виготовленого на бланку, та/або внесення інформації до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Вилучене посвідчення водія передається для зберігання до відповідного територіального органу МВС в установленому МВС порядку.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві, зокрема, у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до абзаців першого, третього та четвертого пункту 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (далі у тексті – Положення №340) позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства. Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.
З наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення особи права керування транспортними засобами вилучене посвідчення водія передається для зберігання до відповідного територіального органу МВС (територіального сервісного центру МВС) та по закінченню визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом повертається особі після складення нею теоретичного і практичного іспитів, а особі, позбавленій відповідного права за керування такими засобами у стані алкогольного сп`яніння, ще й після обов`язкового проходження особою позачергового медичного огляду.
У зв`язку з позбавленням позивача права керування транспортним засобом постановою судді, яка набрала законної сили, посвідчення водія позивача було вилучене працівниками поліції та передане на зберігання до відповідного територіального сервісного центру МВС.
Після закінчення строку позбавлення його права керування транспортними засобами позивач не пройшов обов`язковий позачерговий медичний огляд та не склав в установленому порядку в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Наведене вище підтверджується, зокрема, змістом відеозапису нагрудної бодікамери поліцейського, дослідженого у судовому засіданні.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач на момент складання спірної постанови не мав права керувати відповідним транспортним засобом. При цьому, позивач усвідомлював (повинен був усвідомлювати) протиправність своєї дії, оскільки не виконав покладених на нього законодавчих обов`язків щодо виконання умов допуску до керування транспортними засобами після закінчення строку позбавлення такого права.
Доводи представника позивача про те, що позивач не вчиняв даного правопорушення та не порушував Правил дорожнього руху, транспортним засобом не керував за описаних в постанові обставин, є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема змістом відеозапису нагрудної бодікамери поліцейського, наданого відповідачем.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем в порядку, передбаченому статтею 77 КАС України, було доведено правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.
У постанові від 06.06.2024р. у справі №400/1217/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі. Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності. Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.
Натомість позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги.
Таким чином, суд дійшов висновків про те, що рішення суб`єкта владних повноважень (поліцейського) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, а права та законні інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, внаслідок винесення спірної постанови порушені не були.
У відповідності до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Керуючись статтями 2, 77, 241-243, 246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
у х в а л и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6918908 від 27.03.2026, винесену поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Батенчуком А.М. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн, - залишити без змін, а позовну заяву адвоката Вальчук М.М., подану в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, – без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження - вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001, код ЄДР 40108720.
м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в :
До Лановецького районного суду Тернопільської області через свого представника, адвоката Вальчук М.М., звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (нижче у тексті - ГУНП або відповідач) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.03.2026 стосовно позивача складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6918908, згідно з якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Вважає вказану постанову протиправною, оскільки зі слів позивача він не вчиняв даного правопорушення та не порушував Правил дорожнього руху, транспортним засобом не керував за описаних в постанові обставин.
Просить спірну постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Відповідач через свого представника Дзюбатого А.В. у встановлений судом строк подав відзив на позов, згідно з яким позов не визнає. Зазначає, що 23.03.2026 поліцейським винесено постанову серії ЕНА №6918908 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 3400,00 грн на позивача, котрий керував транспортним засобом, будучи особою, в якої вилучено посвідчення на право керування. Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються змістом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який міститься на диску, долученому до відзиву. Стверджує, що позивач дійсно допустив порушення норм ПДР та ст. 126 КУпАП, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та з дотриманням закону відповідно до обставин справи. Просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.
Також у відзиві представник відповідача клопотав заслухати в якості свідка поліцейського, який склав спірну постанову.
Ухвалою судді від 07.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, з урахуванням положень параграфу 2 глави 11 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 квітня 2026 року. 
Ухвалою суду від 17.04.2026 розгляд адміністративної справи відкладено за клопотанням представника позивача на 07.05.2026 з метою надання можливості ознайомитися з поданим відповідачем відзивом та додатками до нього.
Ухвалою суду від 07.05.2026 розгляд адміністративної справи відкладено за клопотанням представника позивача на 20.05.2026, у зв`язку з перебуванням адвоката Вальчук М.М. у відпустці.
Позивач та його представник у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві. 
Представник відповідача у судове засідання не прибув, попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із зайнятістю по службі.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У судовому засіданні суд за результатами розгляду клопотання представника відповідача про допит як свідка поліцейського ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержанта поліції Батенчука А.М. дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки представником відповідача в порушення приписів ч.2 ст. 92 КАС України не зазначено, які саме обставини може підтвердити свідок. 
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, а також аргументи, наведені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив фактичні обставини справи, відповідні спірні правовідносини і дійшов наступних висновків.
Так, суд установив, що 27.03.2026 поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Батенчуком А.М. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6918908, якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за ч.2 ст.126 КУпАП (далі у тексті – оскаржувана постанова або спірна постанова).
В оскаржуваній постанові зазначено, що 27.03.2026 о 16 год 32 хв у м. Ланівці на вул. Незалежності водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Lanсer, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ.
На досліджених у судовому засіданні відеозаписах з відеореєстратора службового автомобіля поліцейського та нагрудної камери поліцейського зафіксовано керування позивачем транспортним засобом за обставин, зазначених у спірній постанові.
Зокрема, на відео з бодікамери поліцейського (файл під назвою «камера Батенчук.mp4») відображено таке:
- ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського надати посвідчення водія повідомив, що воно у нього відсутнє, оскільки він не забрав посвідчення водія з «МРЕВ», бо не перездав іспити (час на відео з 16:40:20 до 16:40:50);
- позивач називає поліцейському своє ПІБ та на підтвердження своєї особи показує поліцейському паспорт громадянина України, копія якого долучена до позовної заяви (час на відео з 16:42:04 до 16:42:40);
- поліцейський повідомляє позивача, що посвідчення водія було вилучене через те, що позивач був позбавлений права керування транспортними засобами у зв`язку з накладенням на нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим позивач погоджується та пояснює поліцейському, чому він не зміг скласти іспит для отримання права на керування транспортним засобом (час на відео з 16:44:20 до 16:44:55).
Постановою судді Лановецького районного суду Тернопільської області Наумчука В.А. від 21.10.2024 у справі №602/805/24 (провадження №3/602/582/2024) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.03.2025 у справі №602/805/24 (Провадження № 33/817/7/25) вищезгадану постанову Лановецького районного суду Тернопільської області залишено без змін.
Наведене вище підтверджується інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Предметом позову у цій адміністративній справі є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (поліцейського) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Пунктами 3, 8, 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07 2015 №580-VIII (далі у тексті – Закон №580) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень статті 41 Закону України «Про дорожній рух» питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху (далі у тексті - ПДР) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно з пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції, серед іншого, розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (зокрема, частина друга статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частина друга статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оцінюючи правомірність рішення відповідача в частині законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, суд виходить з наступних міркувань.
Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення виражається, в контексті розглядуваної справи, у формі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. При цьому, суб`єктивна сторона характеризується виною у формі умислу, тобто особа, яка керує відповідним транспортним засобом, не маючи такого права, усвідомлюює протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає її шкідливі наслідки і бажає їх або свідомо допускає настання цих наслідків.
З`ясування, серед іншого, тих обставин чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні, є обов`язком органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, про що прямо вказано у ст. 280 КУпАП.
У цій справі суд установив, що постановою судді позивач був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
З урахуванням положень ст. 294, 317-1 КУпАП строк позбавлення права керування транспортним засобом для позивача розпочався 03.03.2025 та закінчився 03.03.2026.
Факт позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами згідно з постановою судді не оспорюється стороною позивача. Більше того, зміст дослідженого у судовому засіданні відеозапису нагрудної камери поліцейського свідчить про те, що позивачу про це було відомо на момент зупинки його транспортного засобу та складення спірної постанови працівниками поліції.
Порядок виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом, вилучення і повернення посвідчення водія регулюється нормами КУпАП та підзаконних нормативно-правових актів.
Так, згідно з ч. 1 ст. 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.
Статтею 317-1 КУпАП передбачено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 2, 11 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та порядку його повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1086 (далі у тексті – Порядок №1086) тимчасове вилучення посвідчення водія на транспортний засіб здійснюється поліцейським шляхом вилучення посвідчення водія, виготовленого на бланку, та/або внесення інформації до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Вилучене посвідчення водія передається для зберігання до відповідного територіального органу МВС в установленому МВС порядку.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві, зокрема, у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до абзаців першого, третього та четвертого пункту 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 (далі у тексті – Положення №340) позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства. Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.
З наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення особи права керування транспортними засобами вилучене посвідчення водія передається для зберігання до відповідного територіального органу МВС (територіального сервісного центру МВС) та по закінченню визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом повертається особі після складення нею теоретичного і практичного іспитів, а особі, позбавленій відповідного права за керування такими засобами у стані алкогольного сп`яніння, ще й після обов`язкового проходження особою позачергового медичного огляду.
У зв`язку з позбавленням позивача права керування транспортним засобом постановою судді, яка набрала законної сили, посвідчення водія позивача було вилучене працівниками поліції та передане на зберігання до відповідного територіального сервісного центру МВС.
Після закінчення строку позбавлення його права керування транспортними засобами позивач не пройшов обов`язковий позачерговий медичний огляд та не склав в установленому порядку в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Наведене вище підтверджується, зокрема, змістом відеозапису нагрудної бодікамери поліцейського, дослідженого у судовому засіданні.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач на момент складання спірної постанови не мав права керувати відповідним транспортним засобом. При цьому, позивач усвідомлював (повинен був усвідомлювати) протиправність своєї дії, оскільки не виконав покладених на нього законодавчих обов`язків щодо виконання умов допуску до керування транспортними засобами після закінчення строку позбавлення такого права.
Доводи представника позивача про те, що позивач не вчиняв даного правопорушення та не порушував Правил дорожнього руху, транспортним засобом не керував за описаних в постанові обставин, є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема змістом відеозапису нагрудної бодікамери поліцейського, наданого відповідачем.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем в порядку, передбаченому статтею 77 КАС України, було доведено правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.
У постанові від 06.06.2024р. у справі №400/1217/23 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі. Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності. Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач.
Натомість позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги.
Таким чином, суд дійшов висновків про те, що рішення суб`єкта владних повноважень (поліцейського) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, а права та законні інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, внаслідок винесення спірної постанови порушені не були.
У відповідності до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Керуючись статтями 2, 77, 241-243, 246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
у х в а л и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6918908 від 27.03.2026, винесену поліцейським ВП №1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області сержантом поліції Батенчуком А.М. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн, - залишити без змін, а позовну заяву адвоката Вальчук М.М., подану в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, – без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження - вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001, код ЄДР 40108720.
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК