ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/25293/25
Провадження № 22-ц/820/656/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 грудня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
ОСОБА_1 зазначив, що 15 грудня 2021 року сторони уклали договір позики, за умовами якого він позичив ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 135 000 грн, які відповідно до офіційного курсу Національного банку України становили еквівалент 5 000 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позику у гривнях еквівалентно 5 000 доларів США до 15 березня 2022 року та сплатити відсотки у розмірі 10% від суми позики щомісячно не пізніше 15-го числа кожного місяця. Договір позики є документом, який підтверджує укладення сторонами договору та отримання відповідачем грошових коштів. У встановлений договором строк ОСОБА_2 не повернув позику та не сплатив проценти, внаслідок чого станом на 3 вересня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 5 000 доларів США неповернутої позики та 19 500 доларів США нарахованих процентів. Оскільки ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання, то він повинен сплатити позивачу 520 доларів 68 центів США 3% річних від простроченої суми за період з 16 березня 2022 року до 3 вересня 2025 року.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 25 020 доларів 68 центів США, що в еквіваленті становить 1 034 932 грн 89 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 175 500 грн заборгованості за договором позики.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь держави 1 755 грн судового збору.
Суд керувався тим, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики, а тому з нього на користь ОСОБА_1 слід стягнути 135 000 грн позики та 40 500 грн процентів. У період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь ОСОБА_1 процентів від простроченої суми, внаслідок чого в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у цілому посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язання да договором позики, внаслідок чого з нього на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню позичені кошти і нараховані проценти. Оскільки зобов`язання ОСОБА_2 визначено в грошовому еквіваленті до іноземної валюти, то з нього на користь позивача слід стягнути борг у розмірі 25 020 доларів 68 центів США, який складається з 5 000 доларів США позики, а також 19 500 доларів США процентів за користування чужими грошовими коштами (за весь період користування позикою, а не за три місяці) та 520 доларів 68 центів США процентів від простроченої суми (за весь період прострочення грошового зобов`язання). Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не в повному обсязі.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не застосував норми статей 524, 533 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення суду в частині розміру заборгованості за договором позики підлягає зміні.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

15 грудня 2021 року сторони уклали у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 (за договором – Позикодавець) позичив ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 (за договором – Позичальник) 135 000 гривень, які Позикодавець передав позичальнику безпосередньо при підписанні договору у готівковій формі (пункти 1, 2 договору позики).
Пунктом 3 договору позики визначено, що відсоток за користування грошовими коштами становить 10% щомісячно.
Згідно з пунктом 4 договору позики Позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 15 березня 2022 року за місцем проживання позикодавця, вказаним у договорі в порядку та на умовах, передбаченим цим договором, в сумі 135 000 гривень. Відсотки за користування грошовими коштами, що становить 10% від суми позики щомісяця, Позичальник зобов`язується повертати не пізніше 15 числа кожного місяця. Остаточний платіж має становити 135 000 гривень. У разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов`язується повернути грошову суму у гривнях еквівалентно 5 000 доларів США з відсотками, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення, але не нижче ніж на день укладення цього договору.
За змістом пункту 6 договору позики після виконання позичальником свого зобов`язання Позикодавець повинен передати йому примірник цього договору, а Позикодавець надає позичальнику заяву, в якій він стверджує про відсутність майнових та матеріальних претензій по відношенню до Позичальника.
ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики, не повернув позику та не сплатив проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як передбачено статтями 524, 533 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
В силу частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як передбачено частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Із положень частини першої статті 1049 ЦК України слідує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, яка визнається укладеною з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Предметом виконання грошового зобов`язання за договором позики є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позичені грошові кошти в установлений договором строк.
Законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлено, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо договору позики, то сторони вправі встановити строк позичання коштів, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення позики та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку позикодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування позиченими коштами. Право позикодавця на передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного цим договором строку її повернення.
Отже період нарахування процентів від суми позики – є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати позикодавцю борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. У подальшому між сторонами виникають охоронні правовідносини, в яких права та інтереси позичальника забезпечені статтею 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц та в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц, яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Зобов`язання за договором позики повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Якщо предметом договору позики є грошові кошти, виражені в національній валюті України – гривні з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, то позичальник зобов`язаний повернути позику та сплатити проценти в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок сплати боргу не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (див. постанову Верховного Суду України від 1 березня 2017 року у справі №6-284цс17 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц).
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
У разі прострочення боржником грошового зобов`язання настають наслідки такого прострочення у виді нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми. Ці нарахування входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Водночас на період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, позичальники звільняються від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики.
Зібрані докази вказують на те, що 15 грудня 2021 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в національній валюті України у розмірі 135 000 грн. При цьому сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті – 5 000 доларів США.
ОСОБА_2 мав повернути позику до 15 березня 2022 року та сплатити проценти (10% від суми позики) періодичними платежами (до 15-го числа кожного місяця) в еквіваленті до іноземної валюти за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.
Однак, ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики, не повернув позику та не сплатив проценти.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неповернутої позики та несплачених процентів. При цьому суд правильно керувався тим, що ОСОБА_2 повинен сплатити проценти за користування грошовими коштами у межах строку дії договору позики (3 місяці) та не може нести відповідальність за прострочення виконання зобов`язання за договором позики на період дії в Україні воєнного стану.
Доводи апеляційної скарги про неправильність визначення судом строку нарахування процентів і звільнення відповідача від сплати прострочених процентів не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та чинних нормам закону.
Водночас суд першої інстанції неправильно визначив суму невиконаного відповідачем зобов`язання, що підлягає сплаті в гривнях, з урахуванням еквіваленту в іноземній валюті.
Враховуючи офіційний курс долара США до гривні України, встановлений Національним банком України на день ухвалення місцевим судом рішення (42,1838 гривень за 1 долар США), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 274 194 грн 70 коп. боргу за договором позики (((5000+(5000?10%?3))?42,1838).
В указаній частині рішення суду слід змінити.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права, а тому ухвалене ним рішення в частині розміру заборгованості за договором позики підлягає зміні.
З  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 274 194 грн 70 коп. боргу за договором позики.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання щодо зміни розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно з якою судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 8), відтак він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Позов ОСОБА_1 задоволено на 274 194 грн 70 коп., а тому з відповідача на користь держави слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 2 741 грн 95 коп. (274194,70?1%).
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 98 694 грн 70 коп. (274194,70-175500), то з ОСОБА_2 на користь держави слід присудити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 480 грн 42 коп. (98694,7?1%?150%).
Всього ОСОБА_2 повинен сплатити в дохід держави судовий збір у розмірі 4 222 грн 37 коп. (2741,95+1480,42)

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 грудня 2025 року в частині розміру боргу за договором позики та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) 274 194 гривні 70 копійок боргу за договором позики.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь держави (одержувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, рахунок UA608999980313181206080022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)) 4 222 гривні 37 копійок судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Павловська А.А.
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27