Постанова
Іменем України
13 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 643/16774/21
Провадження № 61-11336св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є:
позивачка - ОСОБА_1 (далі - позивачка), інтереси якої представляє адвокат Єрема Микола Ростиславович (далі - адвокат позивачки),
відповідач - ОСОБА_2 (далі - відповідач),
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - третя особа),
про позбавлення батьківських прав
за касаційною скаргою позивачки на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року, яке ухвалила суддя Семенова Я. Ю., та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1. Мати звернулася до суду з вимогою позбавити батька батьківських прав щодо їхньої дитини. Стверджувала, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням сина, не цікавився здоров`ям останнього. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Апеляційний суд змінив це рішення: погодився, що немає підстав для позбавлення батьківських прав, але попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.
2. Позивачка із судовими рішеннями не погодилася. У касаційній скарзі стверджувала, зокрема, щосуди не дослідили всі докази, які вона подала, і що апеляційний суд повторно спонукаввідповідача до виконання батьківських обов`язків.
3. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи буде позбавлення відповідача батьківських прав пропорційним меті захисту якнайкращих інтересів його дитини. Вирішив, що за встановлених судами попередніх інстанцій обставин такий захід втручання у право батька на повагу до його сімейного життя буде непропорційним означеній меті. 
(2) Зміст позовної заяви
4. У вересні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо їхньої дитини - ОСОБА_3 (далі - дитина, син), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивувала так:
4.1. Із 26 жовтня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 
4.2.  ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син. Після народження дитини відповідач проживав окремо. Вихованням, матеріальним забезпеченням і життям дитини не цікавився.
4.3. 15 квітня 2015 року суд розірвав шлюб сторін.
4.4. Усі питання щодо виховання сина вирішує вона та її новий чоловік. Вони створюють для дитини всі умови для забезпечення повноцінного та всебічного розвитку, виховують її самостійно, без будь-якої участі та підтримки відповідача. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки. 
4.5. Відповідач як батько про фізичний і духовний розвиток сина не піклується, не бере участі у його навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову її виховання. Відповідач не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти тощо. 
4.6. Відповідає формально є батьком і створює суттєві перешкоди для нормального життя та розвитку сина, зокрема, для вчинення юридично значимих дій, таких як отримання закордонного паспорта дитини, ID-картки, в якій зазначене прізвище та по батькові чоловіка, який взагалі не усвідомлює своїх обов`язків як батька і спричиняє у позивачки тільки негативні емоції. 
4.7. Відповідач не виконує рішення Московського районного суду м. Харкова від 7 листопада 2016 року, згідно з яким визначений спосіб його участі у вихованні сина. 
4.8. У декларації державного службовця, яку подає відповідач, він не вказує, що має дитину. Це означає, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо сина. 
(3) Зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
5. 19 грудня 2024 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. Мотивував так:
5.1. Позивачка не довела в установленому порядку наявність обставин, які можуть бути підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав, а також те, що вказане відповідатиме інтересам дитини.
5.2. Висновок третьої особи від 22 грудня 2021 року не містить відомостей за останні три роки - з 2021 до 2024 року. Немає можливості перевірити достовірність інформації у цьому висновку про те, що під час спілкування з органом опіки та піклування син зазначив, що не знає, хто такий відповідач. Крім того, у висновку третьої особи від 16 грудня 2024 року таких відомостей немає. 
5.3. У відповідача вже немає заборгованості за аліментами. Її розрахунок був зроблений без скерування виконавчого документа за місцем роботи відповідача. Немає доказів того, що відповідач знав про стягнення з нього аліментів на сина. Рішення про таке стягнення суд ухвалив у формі судового наказу, тобто без виклику сторін. Немає підстав стверджувати, що відповідач свідомо ухилявся від виконання цього судового рішення.
5.4. Позивачка разом із дитиною навесні 2022 року виїхала до Сполучених Штатів Америки та досі продовжує там проживати. Тому відповідач, ураховуючи введення на території України воєнного стану, що унеможливлює його виїзд за кордон, не має безперешкодної можливості спілкуватися з сином, повністю виконувати батьківські обов`язки стосовно дитини та реалізовувати батьківські права.
5.5. Позивачка та її представник не клопотали про її участь і участь сина у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Позивачка подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності за участі представника, який на судовому засіданні вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності позивачки, а також відповідача та представника органу опіки та піклування.
6. 10 липня 2025 року Харківський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою змінив рішення суду першої інстанції: попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання дитини, поклавши на третю особу контроль за виконанням батьківських обов`язків.Окрім іншого, зазначив, що суд першої інстанції правильно виснував про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Однак не врахував, що в інтересах дитини необхідно спонукати відповідача до виконання батьківських обов`язків шляхом попередження про необхідність зміни ставлення до виховання сина та покласти на орган опіки та піклування контроль за їхнім виконанням.
(4) Провадження у суді касаційної інстанції
7. 2 вересня 2025 року адвокат в інтересах позивачки сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 27545/0/220-25 від 2 вересня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.
8. 17 листопада 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивачки.
9. 4 травня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10. Позивачка мотивувала касаційну скаргу так:
10.1. Суди обох інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах: 
- Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21; 
- Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 22 січня 2025 року у справі № 285/7632/23, від 22 травня 2024 року у справі № 756/6627/20, від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/43705/19-ц; 
- Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц; 
- Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20, від 1 лютого 2023 року у справі № 210/3216/15-ц, від 22 липня 2021 року у справі № 209/3611/19; 
- Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 березня 2023 року у справі № 921/174/21; 
- Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 6 серпня 2020 року у справі № 805/3147/16-а.
10.2. Відсутній висновок Верховного Суду щодо повторного застосування статей 164 і 166 Сімейного кодексу України (далі - СК України) у випадку, коли суди уже спонукали відповідача до виконання батьківських обов`язків з одночасною відмовою у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.
10.3. Суд першої інстанції безпідставно прийняв висновок органу опіки та піклування, поданий після закриття підготовчого провадження, не встановивши виняткових обставин, що унеможливлювали його своєчасне подання.
10.4. Суди не дослідили такі докази: виписку з медичної картки дитини; довідку Харківської гімназії № 116; лист батьківського комітету 3-Б класу цього навчального закладу; рішення Московського районного суду від 7 листопада 2016 року у справі № 643/3896/16-ц; декларацію відповідача; пояснення третьої особи.
(2) Позиції інших учасників справи
11. Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу не подали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
12. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 17 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивачки на підставах, які передбачені у пунктах 1, 3 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
13. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
14. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження щодо скасування судових рішень про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи буде позбавлення відповідача батьківських прав пропорційним меті захисту якнайкращих інтересів його дитини?
15. Позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Апеляційний суд погодився із цим висновком, однак попередив відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини. У касаційній скарзі позивачка стверджувала, зокрема, про те, що апеляційний суд помилково застосував таке попередження повторно. Крім того, суди попередніх інстанцій не дослідили усі докази, які вона подала, та вирішили справу всупереч висновкам Верховного Суду. Колегія суддів з аргументами позивачки не погоджується.
(2.1.1) Законодавство та судова практика
16. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частини перша та друга статті 3 Конституції України).
17. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
18. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).
19. За змістом частини першої статті 7 цієї Конвенції дитина має, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їхнє піклування.
20. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що це розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (частина перша статті 9 Конвенції про права дитини).
21. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина перша статті 18 Конвенції про права дитини).
22. За змістом наведених приписів права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання. Насамперед мають бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків (див. mutatis mutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 червня 2021 року у справі № 199/6950/19).
23. Батьківська відповідальність є сукупністю обов`язків та прав, спрямованих на забезпечення морального і матеріального благополуччя дитини, зокрема на піклування про неї, підтримання з нею особистих відносин та забезпечення її освіти, утримання, правове представництво та управління її власністю (принцип 1 Додатку до Рекомендації № R (84) 4 Комітету Міністрів державам-членам «Про батьківську відповідальність» від 28 лютого 1984 року).
24. У будь-якому рішенні уповноваженого органу про надання батьківської відповідальності чи визначення способу, в який ця відповідальність здійснюється, необхідно керуватись, головним чином, інтересами дитини (речення перше принципу 2 вказаного Додатку).
25. В усіх випадках обоє батьків зобов`язані підтримувати дитину. Той із батьків, з яким дитина не живе, повинен мати можливість підтримувати з нею особисті стосунки, якщо вони серйозно не шкодитимуть інтересам дитини (принцип 8 зазначеного Додатку).
26. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1 і 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року)).
27. Право батьків і дітей бути поряд один із одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, що можуть перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції 1950 року. Таке втручання буде порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не згідно із законом, не відповідає правомірним цілям, переліченим у пункті 2 цієї статті, та не вважається необхідним у демократичному суспільстві, зокрема, пропорційним обраним цілям (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 2-4237/12 (пункт 51)).
28. Між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції 1950 року не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04 (пункт 54)).
29. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
30. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
31. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 127/10585/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21).
32. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
33. Обов`язок доведення фактів такого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, яке може бути підставою для позбавлення батьківських прав, покладений на позивачку (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, від 4 червня 2025 року у справі № 705/251/23 (пункт 28), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21, від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23).
34. Хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту з дитиною, тривав достатньо довго, лише це не може виключати можливість відновлення їхніх зв`язків. Фактична повага до їхнього сімейного життя вимагає оцінювання спірних відносин не тільки з урахуванням часу, що сплинув від народження дитини (див. mutatis mutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2026 року у справі № 357/1627/24 (пункт 39)).
35. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 127/10585/21, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21, від 21 липня 2021 року у справі № 202/7712/18).
36. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
37. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так і найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому він має позбавляти батьків такого шансу тільки тоді, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб виснувати про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його (її) батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним (нею) і дитиною, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції з дитиною з боку іншого з її батьків, то цього недостатньо для позбавлення батька (матері) батьківських прав. 
Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоби бути заслуханими з питань, які стосуються їхніх інтересів. Зокрема через те, що з часом вони стають зрілішими та здатними сформулювати власну думку, суд повинен належно враховувати їхні погляди і почуття, а також їхнє право на повагу до особистого життя. Водночас погляди дітей необов`язково залишаються незмінними, і їхні твердження необов`язково будуть достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо стосовно того, що стосується регулярного спілкування останніх із їхніми дітьми. Вочевидь право дитини на висловлення думки не потрібно тлумачити як фактичне надання їй безумовного права вирішити спір («накласти вето») без аналізу будь-яких інших факторів або без визначення й оцінювання найкращих інтересів дитини (див. mutatis mutandis постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2024 року в справі № 553/449/20).
38. Можливість позбавлення відповідача батьківських прав передбачена законом та може переслідувати мету захисту найкращих інтересів дитини. Однак, допускаючи таке втручання у право відповідача на повагу до його сімейного життя, слід перевірити, чи забезпечили суди, які відмовили у задоволенні позову, баланс інтересів сторін. Позбавлення відповідача батьківських прав не зумовить невідворотних наслідків, бо не позбавить його можливості спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав тощо. Проте для ухвалення рішення суду про позбавлення таких прав мають бути вагомі підстави (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 червня 2025 року у справі № 705/251/23(пункт 30), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18).
39. Позбавлення батьківських прав зумовлює серйозні юридичні наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). З огляду на це суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, характеристик батька та матері, а також інших обставин відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 лютого 2026 року у справі № 552/8514/24, від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17).
(2.1.2) Факти справи
40. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини: 
-  ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 15 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2186; т. 1, а. с. 21);
- 26 жовтня 2012 року реєстратор Червонозаводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєстрував акт цивільного стану про розірвання шлюбу № 480 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року у справі № 638/3408/15-ц (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00020719326 від 7 серпня 2018 року; т. 1, а. с. 22-23);
- 12 грудня 2015 року ОСОБА_4 та позивачка зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу вона обрала прізвище « ОСОБА_1 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 12 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 3042; т. 1, а. с. 20);
- позивачці на праві власності на підставі договору дарування № 3694 від 5 вересня 2012 року належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №275872552 від 21 вересня 2021 року; т. 1, а. с. 24);
- дитина спостерігається у МОЦ «Фортіс» з 1 квітня 2015 року, отримує своєчасне лікування, вакцинацію та догляд, які забезпечують позивачка з чоловіком (виписка з медичної карти амбулаторного хворого, видана 14 вересня 2021 року лікарем-педіатром ТОВ «Ідеальна спина» ОСОБА_6 ; т. 1, а. с. 25);
- син є учнем 3-Б класу Харківської гімназії № 116 Харківської міської ради Харківської області, де навчається з 1 вересня 2019 року. Зі слів класного керівника ОСОБА_7 , дитину приводить до школи та забирає після занять його мати разом із чоловіком, вона відвідує батьківські збори, бере активну участь у шкільному житті сина (довідка № 01-40/323-21 від 14 вересня 2021 року за підписом директора Харківської гімназії № 116; т. 1, а. с. 26);
- у 2019 - 2020, 2020 - 2021 навчальних роках і з вересня 2021 року позивачка із чоловіком регулярно здавали всі щомісячні шкільні благодійні внески на потреби класу, ремонти, озеленіння, додаткові платні гуртки, потреби дитини для навчального процесу (лист на ім`я позивачки від батьківського комітету 3-Б класу Харківської гімназії № 116; т. 1, а. с. 27);
- 7 листопада 2016 року Московський районний суд м. Харкова ухвалив рішення у справі № 643/3896/16-ц за позовом позивачки до відповідача про позбавлення батьківських прав і за зустрічним позовом про зобов`язання усунути перешкоди та визначити спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини. Суд відмовив у задоволенні первісного позову та частково задовольнив зустрічний: визначив спосіб участі відповідача у вихованні сина шляхом систематичних побачень щотижня кожного місяця з 10:00 до 13:00 у присутності позивачки; відмовив у задоволенні інших вимог зустрічного позову (т. 1, а. с. 30-31). 
У мотивувальній частині рішення суд зазначив, що вважає за потрібне попередити відповідача, що така його пасивна поведінка стосовно виховання дитини надалі може зумовити втрату батьківського зв`язку з дитиною, втрату почуття емоційної близькості та може бути підставою для звернення з позовом про позбавлення батьківських прав.
Суд встановив, що саме неприємні стосунки й особисті образи сторін у вересні-жовтні 2015 року призвели до того, що відповідач перестав спілкуватися із сином, сподіваючись на те, що згодом його стосунки з позивачкою покращаться, та він зможе продовжити спілкування з дитиною, а нове подружнє життя позивачки ще далі віддалили відповідача від сина;
- 7 березня 2017 року Апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу в справі № 643/3896/16-ц, згідно з якою залишив без змін вказане рішення суду першої інстанції. Зауважив, що останній роз`яснив відповідачу, що його пасивна поведінка щодо виховання дитини надалі може зумовити втрату батьківського зв`язку з дитиною, втрату почуття емоційної близькості до відповідача з боку сина та може бути підставою для звернення з позовом про позбавлення його батьківських прав;
- 22 грудня 2021 року від третьої особи надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина. Згідно з цим висновком батька доцільно позбавити батьківських прав стосовно дитини, оскільки він не бере участі у її вихованні, не цікавиться станом її здоров`я, матеріально не утримує (т. 1, а. с. 69-70);
- на підставі судового наказу № 643/2082/22 заборгованість відповідача за аліментами період з 11 лютого 2022 року до 31 травня 2024 року становить 336 298,96 грн (розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 71154678, складений 4 червня 2024 року державним виконавцем Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Спасителем В. С.; т. 2, а. с. 79);
- за час служби відповідач зарекомендував себе виключно позитивно, як досвідчений, грамотний і відповідальний співробітник. До виконання службових обов`язків ставиться сумлінно, з почуттям відповідальності за доручену справу, виявляє ініціативу та зацікавленість у результатах роботи. Цілеспрямований, емоційно врівноважений, не рахується з особистим часом, на критику реагує правильно. Добре знає нормативні документи. Має значний досвід роботи на посадах оперативного складу в органах внутрішніх справ (який вміло використовує під час виконання його функціональних обов`язків), практичні навички у реалізації поставлених завдань, високі ділові та моральні якості. Спроможний до виконання великих обсягів роботи за складних обставин в обмежений час. Постійно працює над підвищенням професійного рівня, користується повагою та авторитетом в колективі (службова характеристика відповідача як лейтенанта Бюро економічної безпеки України, старшого детектива Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Полтавській області від 25 липня 2024 року; т. 2, а. с. 142);
- за період із червня 2024 року до липня 2024 року заробітна плата відповідача становить 133 859,70 грн (довідка про заробітну плату відповідача № 23.14/07-38/8-24 від 1 серпня 2024 року; т. 2, а. с. 143);
- станом на 23 серпня 2024 року у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів (лист № 169562 від 23 серпня 2024 року в. о. начальника Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Романа Романінця; т. 2, а. с. 149-150);
- відповідач на диспансерному (профілактичному) обліку нарколога не перебуває (довідка № 1026 від 23 серпня 2024 року, видана Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за підписом лікаря-нарколога ОСОБА_8 ; т. 3, а. с. 30);
- відповідач упродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний психоневрологічний диспансер № 3» не звертався (довідка № 2259 від 23 серпня 2024 року за підписом в. о. директора цього підприємства Юлії Офіцерової; т. 3, а. с. 31);
- 16 грудня 2024 року від третьої особи надійшов висновок № 482 щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина, згідно з яким дитина мешкає разом із матір`ю у США. З огляду на інтереси дитини та рекомендації комісії третя особа, яка діє від імені органу опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення відповідача батьківських прав (т. 3, а. с. 114-115).
(2.1.3) Застосування норм до фактів справи
41. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу саме на недобросовісних батьків.Повноваження суду як позбавити відповідача батьківських прав, так і відмовити у такому позбавленні передбачені законом і можуть переслідувати мету захисту найкращих інтересів доньки. Однак, допускаючи можливість такого втручання відповідно у право відповідача (у разі задоволення позову) чи позивачки (у разі відмови в його задоволенні) на повагу до сімейного життя, слід перевіряти, чи забезпечили суди баланс інтересів сторін, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
42. З одного боку, позбавлення відповідача батьківських прав не зумовить для нього невідворотних наслідків, бо не позбавить його можливості спілкуватися із сином, бачитися з ним, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав тощо. З іншого боку, для ухвалення рішення суду про позбавлення таких прав мають бути вагомі підстави. Так, суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що вихованням дитини займається позивачка з чоловіком. Відповідач бере участь в утриманні дитини, оскільки сплачує аліменти. Орган опіки та піклування у висновку від 16 грудня 2024 року № 482 вказав про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, зокрема, беручи до уваги проживання позивачки із сином у США. Жодних обставин, які би вказували на те, що відповідач не бажає спілкуватися із дитиною та брати участь у її вихованні й утриманні, що він остаточно та свідомо самоусунувся від виконання цих його обов`язків, суди попередніх інстанцій не встановили.
43. Розірвання сімейних відносин батьків, зокрема, з ініціативи одного з них, може погано впливати на ставлення дитини до батьків або до того з них, хто ініціював припинення цих відносин. Створення позивачкою нової сім`ї та проживання з чоловіком і сином за кордоном не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Те, що тривалий час відповідач не бачився із сином, не є безумовною ознакою нехтування його батьківськими обов`язками. Відносини колишнього подружжя, неприязні стосунки й особисті образи сторін не мають перешкоджати спілкуванню відповідача з дитиною, можливості брати участь у її вихованні, реалізації інших батьківських обов`язків і прав. Наявність фактів, які вимагають саме позбавлення таких прав, а також пропорційність цього заходу втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини, позивачка не довела.
44. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виснував про відсутність доведених підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Інакше кажучи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини у сукупності не вказують на безумовне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно сина, зокрема, на його винну поведінку, остаточне та свідоме самоусунення від виконання цих обов`язків, втрату інтересу до участі у вихованні й утриманні дитини, відсутність наміру відновити з нею стосунки. Тому втручання у гарантоване статтею 8 Конвенції 1950 року право відповідача на повагу до його сімейного життяшляхом задоволення позову про позбавлення батьківських прав не відповідало б найкращим інтересам дитини, тобто було б непропорційним меті забезпечення таких інтересів.
45. Колегія суддів відхиляє заперечення позивачки щодо помилкового врахування судами зазначеного висновку органу опіки та піклування, поданого після закриття підготовчого провадження та початку судового розгляду суті спору. 15 жовтня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 25 листопада 2024 року, а в ухвалі від 25 листопада 2024 року зобов`язав орган опіки та піклування надати відповідний висновок до 19 грудня 2024 року. Висновок № 482 датований 16 грудня 2024 року та поданий 17 грудня 2024 року (т. 3, а. с. 111-115), тобто у строк, встановлений судом. Незаконність ухвали від 25 листопада 2024 року позивачка, оскаржуючи судові рішення щодо суті спору, не обґрунтовувала.
46. Колегія суддів вважає безпідставним зауваження позивачки у касаційній скарзі щодо неможливості попередження відповідача у цій справі про необхідність зміни ставлення до виховання сина. 
46.1. Позивачка стверджувала, що 7 листопада 2016 року Московський районний суд м. Харкова у рішенні в справі № 643/3896/16-ц уже попередив відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини, а суди у справі № 643/16774/21 не перевірили, чи змінив він поведінку у кращий бік. 
46.2. Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з наведеними вище висновками Верховного Суду (пункт 39 цієї постанови) у разі попередження відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини суд покладає на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. 
46.3. У справі № 643/3896/16-ц суд першої інстанції попри згадку в мотивувальній частині слова «попередити» фактично роз`яснив відповідачеві наслідки, які можуть настати у разі продовження пасивної поведінки у відносинах із сином. Про необхідність змінити ставлення до дитини суд у тому рішення не попереджав, контроль за виконанням батьківських обов`язків на орган опіки та піклування не поклав. Апеляційний суд Харківської області, який 7 березня 2017 року переглянув це рішення, залишив останнє без змін і правильно інтерпретував останнє як таке, в якому суд першої інстанції роз`яснив відповідачеві наслідки його пасивної поведінки щодо дитини.
46.4. Апеляційний суд у резолютивній частині постанови в справі № 643/16774/21 попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання й утримання сина та поклав на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. Тобто апеляційний суд у цій справі діяв згідно з висновками Верховного Суду, сформульованими за подібних спірних правовідносин, і не можна вважати, що попередження до відповідача було застосоване повторно. Тому немає підстав вирішувати у цій справі питання про можливість повторного попередження відповідачів про необхідність зміни ставлення до дитини у справах про позбавлення батьківських прав.
47. Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у постановах, які навела позивачка. За змістом оскаржених судових рішень сформульовані у них висновки не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм СК України у відповідних справах.
48. Інші доводи касаційної скарги з огляду на вимоги частини першої статті 400 ЦПК України не можуть бути підставами для скасування правильних судових рішень, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів і обставин, які суди попередніх інстанцій уже оцінили. 
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
49. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанціїта апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).
50. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).
51. З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм права рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду слід залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
у х в а л и в:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 без задоволення.
2. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року в незміненій апеляційним судом частині та постанову Харківського апеляційного суду від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий		В. І. Крат	
Судді		Д. А. Гудима	
		І. О. Дундар	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко