ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/6312/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Кривка Павло Павлович, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 071950005831 від 05.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення за призначенням пенсії, а саме з 29. 01. 2025 року;
Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області.
Позов мотивовано тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №071950005831 від 05.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу, визначивши його тривалість 29 років 3 місяці 15 днів при необхідних 31 роках. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки відповідач неправильно обчислив його страховий стаж, не зарахувавши у повному обсязі періоди роботи в колгоспі (КСГП) «Нове життя» за 1989, 1990, 1995 та 1996 роки.
На обґрунтування позову позивач посилається на записи трудової книжки колгоспника, архівну довідку КУ «Трудовий архів Міжгірської селищної ради» №95/28 від 21.02.2024 та первинні архівні документи, які підтверджують, що у зазначені роки встановлений мінімум трудової участі ним не був виконаний з причин, визнаних поважними. На думку позивача, відповідно до вимог законодавства такі роки підлягають зарахуванню до трудового стажу як повні календарні роки, що збільшує його страховий стаж до 32 років 3 місяців 5 днів та надає право на призначення пенсії за віком з моменту звернення до Пенсійного фонду.
Відповідачі подали до суду відзив на позов, в яких проти заявлених позовних вимог заперечили та просили у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого та посилаючись на те, що позивач не набув необхідного страхового стажу.
Крім того зазначили, що рішення №071950005831 від 05.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії є законним, оскільки за результатами розгляду поданих позивачем документів його страховий стаж становить 29 років 3 місяці 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком у 2025 році, коли необхідний страховий стаж становив 31 рік. Окрім цього вказано, що до страхового стажу зараховано всі періоди роботи, підтверджені поданими документами, а періоди роботи у КСГП «Нове життя» за 1989, 1990, 1995 та 1996 роки не можуть бути зараховані як повні календарні роки лише на підставі доводів позивача. 
З огляду на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів неправильності обчислення страхового стажу, а тому наявні достатні підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
29.01.2025, після досягнення 60-річного віку, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке рішенням №071950005831 від 05.02.2025 відмовило позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на недостатність страхового стажу, визначивши його тривалість у 29 років 3 місяці 15 днів, який є недостатнім відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Із вказаного рішення вбачається, що за доданими документами до страхованого стажу ОСОБА_1 не зараховано у повному обсязі періоди роботи в колгоспі (КСГП) «Нове життя» за 1989, 1990, 1995 та 1996 роки.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).
Разом з тим, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».
Із вкладиша до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 вбачається, що позивач перебував членом колгоспу та здійснював трудову діяльність у колгоспі «Нове життя» у період з 1988 по 2000 роки. У розділі «Трудова участь у громадському господарстві» зазначено, що щорічний мінімум трудової участі становив 100 людино-днів. Водночас у графі, призначеній для зазначення причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі, відомості про такі причини відсутні, натомість внесено записи про суми нарахованої заробітної плати, що свідчить про неналежне ведення трудової книжки посадовими особами підприємства.
Разом із тим судом досліджено архівну довідку Комунальної установи «Трудовий архів Міжгірської селищної ради» №95/28 від 21.02.2024, складену на підставі первинних документів архівного фонду колгоспу (КСГП) «Нове життя», відповідно до якої ОСОБА_1 за 1989, 1990, 1995 та 1996 роки був включений до списків членів колгоспу, які не виробили встановлений мінімум людино-днів з причин, визнаних правлінням колгоспу поважними. Зазначені відомості підтверджуються первинними архівними документами, що містяться у матеріалах справи.
Таким чином, надані позивачем документи підтверджують, що у спірні періоди невиконання встановленого мінімуму трудової участі було зумовлено поважними причинами, а тому відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначені роки підлягали зарахуванню до стажу роботи як повні календарні роки, а не за фактично відпрацьованими людино-днями.
Суд також враховує, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, не надав належної оцінки архівній довідці №95/28 від 21.02.2024 та первинним архівним документам, безпідставно врахував 1989, 1990, 1995 та 1996 роки лише за фактично відпрацьованими днями та не довів, що позивач не виконав встановлений мінімум трудової участі саме без поважних причин.
Крім того, суд виходить із того, що недоліки оформлення трудової книжки колгоспника, допущені посадовими особами підприємства при внесенні відповідних записів, не можуть покладатися на працівника та бути підставою для обмеження його права на пенсійне забезпечення, якщо факт набуття відповідного стажу підтверджується іншими належними та допустимими доказами.
Так, Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. 
Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17 та від 04.07.2023р. в справі №580/4012/19, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. При цьому суд зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. 
На працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права особи на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії. 
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023р. в справі №580/4012/19.
Водночас, пенсійний орган відмовляючи у призначенні пенсії за віком не довів, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
За вказаних обставин рішення Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 071950005831 від 05.02. 2025 року серпня 2020 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, щодо зобов`язальної частини рішення суду суд враховує процесуальні норми, відповідно до яких суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В даному випадку питання обчислення страхового стажу з урахуванням висновків суду та вирішення питання його достатності для призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України. Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо призначення пенсії.
Тому суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи членом колгоспу «Нове життя», а після його реорганізації — КСГП «Нове життя», за 1989, 1990, 1995 та 1996 роки як повні календарні роки, оскільки невиконання у зазначені роки встановленого мінімуму трудової участі було зумовлене поважними причинами, що підтверджується архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів Міжгірської селищної ради» №95/28 від 21.02.2024 та первинними архівними документам та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 29.01.2025 року.
Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 968, 96 коп. слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, оскільки саме відповідач 1 приймав оскаржуване рішення.
Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 258, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 071950005831 від 05.02.2025 року.
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, адреса Харківська область, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх. Пошт. інд.: 61022) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) періоди його роботи членом колгоспу «Нове життя», а після його реорганізації — КСГП «Нове життя» за 1989, 1990, 1995, 1996 роки як повні календарні роки з урахуванням періодів, що були зараховані під час первинного розгляду поданої заяви, і за результатами повторного розгляду заяви від 29.01.2025 року прийняти обґрунтоване рішення, з врахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, адреса Харківська область, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх. Пошт. інд.: 61022) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 968 (дев`тсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	С.А. Гебеш