16.04.2026
Справа № 497/3072/25
Провадження № 2/497/507/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
без участі сторін, 
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, – 
ВСТАНОВИВ:
21.11.2025 року представник позивача - ОСОБА_2 , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1612959 від 20.11.2025 року (а.с.23), звернулася до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачем право власності на 0,45 га (що дорівнює 1,1583 відсотка) земельної ділянки, що розташована на території Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області, загальною площею 38,85 га, кадастровий номер 5121483600:01:003:0497, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №094231, виданого на підставі розпоряджень Болградської районної державної адміністрації від 25.04.2003 року №236 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010551800106, 11 жовтня 2005 року, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .
Вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка доводиться позивачу матір`ю. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, позивач є її спадкоємцем за законом та прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Матері при житті належала частка у спільній власності на земельну ділянку, загальна площа якої становить 38,85 га, кадастровий номер 512483600:01:003:0497. Всього співвласників цієї земельної ділянки 125 осіб, які зазначені у додатку до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 094231 від 25.04.2003 року. Ця частка дорівнює фактичній площі 0,45 га. Отже у матері було право на виділ цієї частки зі спільної власності у приватну власність з площею 0,45 га, що дорівнює 1,1583% земельної ділянки. Але вона за життя цим правом не скористалася, а отже, це право на виділ є у спадкоємця шляхом визнання права власності на частку у спільній власності та виділ цієї частки зі спільної власності з окремим кадастровим номером земельної ділянки. Коли позивач звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав на цю частку земельної ділянки, їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нотаріусом не можливо вилучити у спадкодавця та додати до спадкової справи державний акт із-за багатої кількості співвласників. Саме відмова нотаріуса стала приводом для звернення з цім позовом.
Ухвалою судді від 27.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, також в ухвалі витребувано з Державного нотаріального архіву копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19.01.2026 року з архіву до суду надійшло повідомлення про заведення спадкової справи №394Б/2017 року та її зберігання в Арцизький державній нотаріальній конторі.
Ухвалою суду від 06.02.2026 року спадкову справу витребувано з Арцизької державної нотаріальної контори. Витребувана судом інформація надійшла до суду 13.03.2026 року.
Сторони у підготовче засідання не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_2 в позовній заяві клопотала про розгляд справи у відсутності сторони позивача (а.с.2 на звороті).
Представник відповідача Василівської сільської ради Болградського району Одеської області – староста с.Каракурт – Жечева О., надала 02.03.2026 року на електрону пошту суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позовної заяви не заперечувала, визнала позовні вимоги в повному обсязі (а.с.34).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України.
У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.
За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 01 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №235 від 01 квітня 2016 року (а.с.8). 
Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, входить частка земельної ділянки у межах згідно з планом, у відсотковому відношенні – 0,45, розташована на території Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області (після об`єднання у територіальну громаду це територія Василівської сільської ради), належна померлій на підставі державного акту серії ОД № 094231, виданого 11.10.2005 року на ім`я ОСОБА_4 та ще 199-ти співвласників земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 38,85 га (а.с.19-20).
Відповідно до списку співвласників земельної ділянки вказаних на цьому державному акті під номером 27 значиться прізвище спадкодавця ОСОБА_3 , частка у спільній власності складає 0,45, це у відсотковому значенні.
Так, земельна ділянка з кадастровим № 5121483600:01:003:0497, належить 199 особам на праві спільно-часткової власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №094231, реєстраційний номер 010551200106, від 11.10.2005 року, де розмір частки власності зазначений у відсотках від загальної площі земельної ділянки. Якщо загальна площа земельної ділянки складає 38,85 га, а частка власності від неї складає 0,45 %, то відповідно 0,45% дорівнює 0,174825 га (0,45/100 х 38,85 = 0,174825 га, а ні як зазначає представник 0,45 га).
Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 за вимогами ст.1261 ЦК України є її донька ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується її заявою за №626 від 26.08.2016 року (а.с.40) та матеріалами спадкової справи №394Б/2017, яка була заведена державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори 26 серпня 2016 року (а.с.39-54). 
З матеріалів спадкової справи також вбачається, що інші спадкоємці: син померлої ОСОБА_5 , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України, у шестимісячний строк відмовився від спадщини, що підтверджується його заявою №624 від 20.06.2016 року (а.с.39 на звороті), син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 також написали заяви про відмову від прийняття спадщини, а спадкоємець ОСОБА_1 вже отримала на деяке майно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.54 та а.с.54 на звороті).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її.
Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат».
Згідно з ч.1 ст. 81 та ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування.
Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
При зверненні позивача до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. для оформлення своїх спадкових прав на частку земельної ділянки в спільні власності, їй постановою від 13.01.2025 року №25/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку неможливістю вилучити у спадкоємця та додати до спадкової справи із-за багатої кількості співвласників, крім того, спадкодавець не має правовстановлюючого документу на конкретну земельну ділянку (а.с.17). 
Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.
На момент відкриття спадщини спадкодавець мала право власності на вищезазначену частку в земельній ділянці загальною площею 38,85 га, а спадкоємець вчасно прийняла спадщину за законом.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.
Згідно з ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній право встановлювальний документ на земельну ділянку.
Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа).
Позивачем надано до суду копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №094231 титульним власником якого є ОСОБА_4 , який виданий Болградською районною державною адміністрацією 21 жовтня 2005 року на підставі розпоряджень №236 від 25 квітня 2003 року та №445 від 07 липня 2005 року, згідно яких ОСОБА_3 належить 0,45 часток земельної ділянки загальною площею 38,85 га, розташованої на території Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з Додатком до нього (списком співвласників земельної ділянки), що свідчить про те, що дана земельна ділянка знаходиться у спільній частковій власності, без визначення часток в натурі та без видачі окремих правових документів, внаслідок чого позивач поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості.
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, на даний час користується спадковим майном, інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки в неї відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, який б підтверджував право власності померлої на дане нерухоме майно, у зв`язку з тим, що земельна ділянка включає в собі декілька земельних ділянок об`єднаних в один державний акт. Державним актом не визначено окреме майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, тому суд вважає, що позивач правомірно набула право власності на земельну ділянку та враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.
У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.
Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. 
При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню та задовольняє позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог, а саме на 0,45 часток у відсотковому відношенні.
На підставі ст.ст.12,81,82,263-265 ЦПК України, ст.ст.125,152 Земельного Кодексу України, ст.ст.182, 328, 373, 1216-1218, 1225, 1261, 1268, 1270, 1278, 1297 ЦК України, суд, – 
УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності -  задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 0,45 частки у спільній власності на земельну ділянку загальною площею 38,85 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер – 5121483600:01:003:0497, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (колишньої Каракуртської/Жовтневої сільської ради), право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД №094231, виданий 11.10.2005 року, на підставі розпоряджень Болградської районної державної адміністрації №236 від 25 квітня 2003 року та №445 від 07 липня 2005 року. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя           В.А. Раца