Віньковецький районний суд Хмельницької області

Єдиний унікальний номер № 670/340/26 
Провадження № 1-кп/670/40/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2026 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі
головуючої – судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене 20.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026243000000126 щодо обвинувачення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленків Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , маючого на утриманні ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , засудженого 12.11.2025 вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 10200,00 грн, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за таких обставин.
15.10.2025 близько 19 год. 00 хв., перебуваючи поблизу приміщення майстерні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , прийняв рішення про вчинення крадіжки майна, що належить ОСОБА_5 .
Тоді ж, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого незаконного збагачення, розуміючи, що в країні діє воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та неодноразово продовжений іншими Указами Президента України, востаннє – Указом Президента України № 478/2025 від 14 липня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 4524-IX від 15 липня 2025 року, продовженого з 05 год. 30 хв. 07 серпня 2025 року строком на 90 діб, перебуваючи поруч будинку АДРЕСА_2 , через зірвану металеву решітку віконної рами проник до приміщення майстерні.
Надалі ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю власника майстерні та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в приміщенні майстерні, що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, з метою особистого незаконного збагачення, почергово викрав титанові диски розміром «R-16» на 5 отворів для болтів та шини марки «All-TerrainT/ABFGoodrich» розміром «255/70» у кількості 4-ох штук загальною вартістю 20000 грн, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Вказаними умисними, злочинними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 20000 гривень 00 копійок.
Відтак своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Прокурор у судовому засіданні вважав доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і просив призначити ОСОБА_6 покарання відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років із застосуванням ст. 75, 76 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю три роки.
Даючи пояснення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю та беззастережно, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій, підтвердив всі без винятку викладені в обвинувальному акті обставини таємного викрадення майна 15.10.2025 близько 19 год 00 хв. з приміщення майстерні, яка розташована по АДРЕСА_2 . Пояснив, що він, проходивши біля приміщення майстерні, яка належить ОСОБА_5 , побачив титанові диски. Він проник у майстерню через зірвану металеву решітку віконної рами та таємно викрав титанові диски у кількості 4-ох штук. Після цього покинув майстерню із викраденим майном, яке в подальшому продав. У вчиненому правопорушенні розкаявся та зазначив, що повернув власнику шкоду за викрадене в повному обсязі. Просив призначити покарання, що дорівнює нижній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та звільнити від його відбування. Також у судовому засіданні просив вибачення у потерпілого, зазначив, що зрозумів, що скоїв.
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро кається, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у розмірі 20000 грн 00 коп., здійснив добровільний внесок на потреби Збройних Сил України, має на утриманні дітей. Просить призначити ОСОБА_6 покарання відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років із застосуванням ст. 75, 76 КК України та встановити іспитовий строк тривалістю один рік.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні погодився з покаранням, запропонованим прокурором. Зазначив, що будь-яких претензій до ОСОБА_6 не має, підтвердив, що обвинувачений відшкодував йому майнову шкоду у розмірі 20000 грн 00 коп. 
Суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає за можливе обмежитись дослідженням протоколу огляду місця події від 19.01.2026, довідки про вартість викраденого майна, протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2026, характеризуючих обвинуваченого даних, які долучені до матеріалів кримінального провадження, допитом обвинуваченого, а також роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку. Учасники судового провадження проти цього не заперечили, пояснили, що їм зрозумілі положення ст. 349 КПК України.
Відтак винуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується, зокрема, дослідженими у судовому засіданні з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України доказами в їх сукупності:
- протоколом огляду місця події від 19.01.2026 з ілюстративними таблицями, згідно з яким оглянутоприміщення майстерні за адресою: АДРЕСА_2 (а.п. 66-71);
- довідкою про вартість викраденого майна, відповідно до якої вартість одного титанового диску бувшого у використанні розміром R-16 із розболтовкою 5х139,7 станом на 15 жовтня 2025 року становить 4000 грн 00 коп. та вартість однієї шини бувшої у використанні BFGoodrion розміром 255/70 R-16 становила 1000 грн 00 коп. (а.п. 77);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.01.2026 з додатками за участю свідка ОСОБА_10 . Під час вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_10 повідомив, що, перебуваючи за адресою вул. Центральна в с-щі Віньківці в гаражному приміщенні, де займався своїми особистими справами, до нього підійшов невідомий йому ОСОБА_6 та запропонував титанові диски у кількості 4-ох одиниць, на що ОСОБА_10 погодився. В ході проведення слідчого експерименту свідку було пред`явлено фотознімок з зазначеними вище дисками разом із резиною «Goodrich». Свідок оглянув даний фотознімок та повідомив, що саме ці диски з резиною він купляв у ОСОБА_6 , вказавши своїм вказівним пальцем на цей фотознімок (а.п. 78-80).
Досліджені судом з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України докази суд вважає правдивими і достовірними, вони не суперечать один одному, підтверджують один одного і відповідають фактичним обставинам справи. Із урахуванням вказаного, а також того, що усі докази зібрані із дотриманням вимог КПК України, суд приймає зазначені докази. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 (п. 65) ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Відтак, аналізуючи та оцінюючи в сукупності установлені і перевірені в судовому засіданні з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України докази, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 доведене повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим у справі.
Досліджуючи характеризуючі обвинуваченого дані, суд встановив таке.
Відповідно до аналітичного досьє на особу обвинуваченого ОСОБА_6 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , УНЗР: НОМЕР_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 , місце народження: с. Ленків Шепетівського району Хмельницької області, Україна, має паспорт громадянина України та закордонний паспорт України) за даними СКА ВКП ХРУП ГУНП в Хмельницькій області батько обвинуваченого ОСОБА_6 помер у 2023 році. Матір ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає за адресою АДРЕСА_3 . Сестра ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Сестра ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . Брат ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 . Обвинувачений ОСОБА_6 має трьох дітей, народжених на території України, а саме сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_11 . Діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_4 . Матір`ю дітей (ймовірна співмешканка ОСОБА_6 ) зазначено ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 (а.п. 82-85).
Згідно з довідкою № 11-20012026/68019 обвинувачений ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 засуджений 12.11.2025 вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 10200 грн 00 коп. Вирок набрав законної сили 12.12.2025 (а.п. 88-89, 90-93).
За адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 12.03.2013, ОСОБА_18 30.06.2014 (а.п. 94).
У довідці-характеристиці від 21.01.2026 № 35/07-08-91/2026 зазначено, що на громадянина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 за 2025 рік скарг, заяв та інших компрометуючих матеріалів до селищної ради не надходило (а.п. 95).
Відповідно до інформації, наданої КНП «Віньковецька багатопрофільна лікарня», на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.п. 96).
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 01.06.2023, повторно виданого Дунаєвецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), підтверджується те, що батьками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , актовий запис № 7 (а.п. 126).
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 01.06.2023, повторно виданого Дунаєвецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), підтверджується те, що батьками ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_11 є ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , актовий запис № 2 (а.п. 127).
Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 01.06.2023, повторно виданого Дунаєвецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), підтверджується те, що батьками ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , актовий запис № 11 (а.п. 128).
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України № 1/2528/г від 17.06.2023, виданої військовою частиною НОМЕР_6 солдату ОСОБА_6 , він дійсно в період з 08.05.2023 по 17.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в районах населеного пункту Маломихайлівка Дніпропетровської області (а.п. 129).
Факт відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі підтверджується:
- квитанцією АТ «УКРПОШТА» від 03.06.2026, де платник – ОСОБА_6 , отримувач – ОСОБА_5 , призначення платежу – матеріальна шкода у сумі 5000 грн 00 коп. (а.п. 130);
- квитанцією АТ «УКРПОШТА» від 07.06.2026, де платник – ОСОБА_6 , отримувач – ОСОБА_5 , призначення платежу – матеріальне відшкодування у сумі 5000 грн 00 коп.;
- квитанцією АТ «УКРПОШТА» від 08.06.2026, де платник – ОСОБА_6 , отримувач – ОСОБА_5 , призначення платежу – матеріальна шкода у сумі 5000 грн 00 коп.;
- квитанцією АТ «УКРПОШТА» від 09.06.2026, де платник – ОСОБА_6 , отримувач – ОСОБА_5 , призначення платежу – переказ коштів у сумі 5000 грн 00 коп.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими (спеціальна превенція), так і іншими особами (загальна превенція). Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченого, суд враховує, що обвинувачуваний вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений, має на утриманні дітей - сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає, добровільно відшкодував завдані збитки, неодноразово просив вибачення у потерпілого.
Згідно зі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття. 
Визнаючи щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 обставиною, що пом`якшує його покарання, суд бере до уваги те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання (постанова ВС у справі № 643/13256/17 (провадження № 51-2221км19).
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є рецидив злочинів.
Як зазначено вище, судом встановлено, що ОСОБА_6 було засуджено 12.11.2025 вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області (справа № 670/662/25) за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень 00 копійок. Вирок набрав законної сили 13.12.2025 (а.п. 90-93). 
З повідомлення начальника Хмельницького РС №1 філії ДУ «Центр пробації у Хмельницькій області» ОСОБА_19 від 28.01.2026 встановлено, що ОСОБА_6 27.01.2026 знятий з обліку Хмельницького РС № 1 філії ДУ «Центр пробації у Хмельницькій області» у зв`язку зі сплатою штрафу у сумі 10200 грн 00 копійок.
За змістом пункту 5 статті 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, пробаційного нагляду або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Отже, судимість за вироком від 12.11.2025 не погашена, проте покарання відбуте у повному обсязі.
Відповідно до правового висновку щодо застосування положень частини 1 статті 71 КК України, викладеного в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року, справа № 243/7758/20, провадження № 51-113кмо21: «Для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:
- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;
- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.
Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.
Якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді штрафу (ст. 53 КК), яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, не застосовуються».
Відтак, оскільки покарання у виді штрафу за попереднім вироком відбуте, підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням статті 71 КК України суд не вбачає.
Враховуючи в сукупності відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також зазначені вище обставини із урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, оскільки саме така міра покарання, на думку суду, є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у справі «Ізмайлов протии росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до позиції Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17, провадження № 51-986км20), законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
При цьому суд враховує думку Верховного Суду, що відображена у постанові ВС від 13.09.2022 у справі № 686/24681/18 (провадження № 51-331км19): призначення основного покарання у виді позбавлення волі засудженому за вчинення кримінального правопорушення у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією цієї норми, не є м`яким з урахуванням, зокрема, конкретних обставин події та посткримінальної поведінки обвинуваченого, а саме: беззастережне визнання ним своєї вини; надання зізнавальних показань; подання клопотання про дослідження доказів під час судового розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК; неодноразове вибачення перед потерпілими та їхніми родичами; добровільне часткове відшкодування шкоди, завданої потерпілим внаслідок вчиненого злочину, тощо. 
Звільненню від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) засудженого, який вчинив новий злочин до відбуття покарання за попереднім вироком, має передувати визначення йому остаточного покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК). Якщо за один із злочинів засудженому призначено основне покарання у виді штрафу або позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК не підлягають складанню з іншими видами покарань та виконуються самостійно, то звільнення від відбування іншого покарання з випробуванням (ст. 75 КК), яке входить у сукупність вироків, є неприпустимим (постанова ВС від 26.05.2020 у справі № 243/2528/19 (провадження № 51-6157км19). 
Висновки суду щодо застосування статті 71 КК України у даній кримінальній справі викладені вище.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) особи, яка вчинила злочин, може застосовуватися судом у разі врахування всіх фактичних обставин кримінального правопорушення. Думка потерпілої особи та висновок органу пробації щодо можливості застосування до особи положень ст. 75 КК можуть бути враховані судом у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 цього Кодексу, під час призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення у мінімальних межах, визначених у санкції статті, однак не є вирішальними під час прийняття судом відповідного рішення (постанова ВС від 27.10.2020 у справі № 664/2526/19 (провадження 51-3420км20).
Тому, враховуючи усе зазначене, тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, наявності на утриманні двох дітей, з урахуванням пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, правового, фізичного та соціального статусу обвинуваченого, позиції потерпілого, факту добровільного повного відшкодування зав даної матеріальної шкоди та здійснення платежу на користь Збройних Сил України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а мета покарання, зазначена в ст. 50 КК України, може бути досягнута за умови звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку відповідно до вимог ст. 75 КК України тривалістю 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. 
Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_6 , саме такого виду покарання.
Відповідно до ст. 124 КПК України стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави підлягають витрати на залучення експерта у сумі 12483 грн (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 49 копійок, що підтверджується довідкою № СЕ-19/123-26/2516-БД від 24.02.2026 про витрати на проведення біологічної експертизи (а.п. 108).
Цивільний позов не заявлявся. 
Речові докази відсутні.
Відповідно до абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема, про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Матеріалами справи встановлено, що ухвалою суду від 12 березня 2026 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Розшук припинено у зв`язку із затриманням обвинуваченого 06.05.2026.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.05.2026 встановлено, що ОСОБА_6 було затримано 06.05.2026 о 22:30 год. Підстави затримання: ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі № 686/751/26 від 12.03.2026, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України (а.п. 120-121).
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/7591/26 від 07 травня 2026 року задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 19 травня 2026 року включно із визначенням застави.
Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 18 травня 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на шістдесят днів – до 16 липня 2026 року включно.
Відтак на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 06.05.2026 до 01.07.2026 включно з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою.
Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 203 КПК України). 
Частиною 1 статті 377 КПК України передбачено, що якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Отже, керуючись наведеними нормами права, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням в порядку та на підставах, встановлених ст. 75, 76 КК України, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі судового засідання негайно та з урахуванням особи обвинуваченого, його процесуальної поведінки під час судового розгляду, запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З огляду на викладене, на підставі ст. 50, 65-67, 72, 75, 76, ч. 4 ст. 185 КК України, керуючись ст. 100, 368, 370, 374, 375, 376, 377, 392-395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Зарахувати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 в строк відбування покарання згідно з ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 06.05.2026 по 01.07.2026 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 12483 грн (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 49 копійок.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , скасувати. 
Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі судового засідання.
Вирок суду з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Віньковецький районний суд Хмельницької області, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_20