ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 р.	Справа № 440/7942/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.02.26 по справі № 440/7942/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області    
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просила:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.01.2025 №00001922405, №00001882405 та №00001912405.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи., у зв`язку з прийняттям представника позивача участі у невідкладних слідчих діях 06.05.2026 року. Проте, жодних належних та допустимих доказів, а саме будь-яких належним чином оформлених документів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання та необхідності перенесення розгляду справи до вказаного клопотання заявником не додано. Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична-особа підприємець та перебуває на обліку ГУ ДПС в Полтавській області як платник податків. Види діяльності по КВЕД: Основний: 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.
На підставі наказу про проведення планової виїзної документальної перевірки від 07.11.2024 № 3289-п та Направлень № 5791 від 08.11.2024 та № 5792 від 08.11.2024, а також службових посвідчень фахівцями ГУ ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2021 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2021 по 31.12.2023 /а.с. 94-99, т.1/.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 06.12.2024 №16701/16-31-13-05- 11/2199606702 /надалі по тексту – акт перевірки; а.с. 80-93, т.1/, згідно висновку якого встановлено, серед іншого, наступні порушення ФОП ОСОБА_1 :
п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 201752,79 грн., в т.ч. за 2021 рік на 118899,65 грн., за 2022 рік на 30565,92 грн., за 2023 рік на 52287,22 грн.
п.п. 1.1, п.п. 1.2, п.п. 1.4, п.п 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 16812,73 грн. у тому числі за 2021 рік на 9908,30 грн., за 2022 рік на 42547,16 грн., за 2023 рік на 4357,27 грн.;
пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а саме занижено податок на додану вартість на суму 220 343 грн., у т.ч. березень 2021 на суму 772 грн., квітень 2021 на суму 8861 грн., травень 2021 на суму 11839 грн., червень 2021 на суму 2788 грн., липень 2021 на суму 20714 грн., серпень 2021 на суму 22271 грн., вересень 2021 на суму 27618 грн., жовтень 2021 на суму 17866 грн., листопад 2021 на суму 2726 грн., грудень 2021 на суму 10650 грн., січень 2022 на суму 1514 грн., лютий 2022 на суму 3152 грн., березень 2022 на суму 5568 грн., квітень 2022 на суму 11883 грн., травень 2022 на суму 1329 грн., червень 2022 на суму 570 грн., вересень 2022 на суму 4518 грн., жовтень 2022 на суму 2828 грн., листопад 2022 на суму 2371 грн., грудень 2022 на суму 2408 грн., січень 2023 на суму 2334 грн., лютий 2023 на суму 1854 грн., травень 2023 на суму 5714 грн., червень 2023 на суму 2288 грн., липень 2023на суму 2668 грн., серпень 2023 на суму 302 грн., жовтень 2023 на суму 39749 грн., листопад 2023 на суму 3188 грн.
Не погодившись з актом перевірки, позивач направив до Головного управління ДПС у Полтавській області заперечення на такий акт /а.с. 47-49, т.1/.
За результатами розгляду таких заперечень відповідачем складено лист від 03.01.2025 №217/6/16-31-24-05-07, відповідно до якого заперечення залишено без задоволення, а акт перевірки – без змін /а.с. 50-56, т.1/.
На підставі висновків Акту перевірки, ГУ ДПС у Полтавській області прийнято, серед іншого, наступні податкові повідомлення-рішення від 09.01.2025:
№ 00001912405 від 09.01.2025, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 275428,75 грн, з яких 220343,00 грн – за податковим та/ або іншим зобов`язанням, а 55085,75 грн – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /а.с. 29-31, т.1/;
№ 00001922405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» на суму 222466,08 грн, з яких 201752,79 грн – за податковим та/ або іншим зобов`язанням, а 20713,29 грн – штрафна санкція /а.с. 39-41, т.1/;
№ 00001882405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 18538,84 грн, з яких 16812,73 грн – за податковим та/або іншим зобов`язанням, а 1726,11 грн – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /а.с. 42-44/.
Позивач звернувся до суду з цим позовом, вважаючи свої права порушеними такими податковими повідомленнями-рішеннями.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтоване та не підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані положеннями Податкового кодексу України.
Відповідно до підпунктів 14.1.36. статті 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (пункт 22.1 статті 22 Податкового кодексу України).
Відповідно до статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) зазначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
За приписами абзацу першого пункту 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
Відповідно до пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Згідно з абзацом першим п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків затверджений наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745 (далі Порядок №727).
Згідно з п.1 розділу ІІ вказаного Порядку результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.
При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду, у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу.
За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
У разі встановлення необхідності проведення позапланової документальної перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, висновок за результатами розгляду матеріалів перевірки приймається комісією з питань розгляду заперечень після проведення такої перевірки з урахуванням її результатів.
Судом встановлено, що позивач не погоджується із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, у тому числі, з огляду на те, що наказ на перевірку, повідомлення про перевірку та Акт перевірки були складені відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а податкові повідомлення-рішення винесенні відносно фізичної особи ОСОБА_1 , з цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п.58.2 ст. 58 ПК України форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Так, Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі за текстом – Порядок).
Згідно пункту 3 Розділу ІІ Порядку, при складанні податкових повідомлень-рішень до них заноситься інформація, передбачена відповідними формами, встановленими цим Порядком.
Додатками до вказаного Порядку затверджені бланки податкових повідомлень-рішень, які виносяться контролюючими органами за наслідками перевірок платників податків.
Форма бланку вказаних повідомлень-рішень передбачає зазначення в графі відносно кого воно прийняте: «найменування юридичної особи» або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) платника податків - фізичної особи.
З аналізу наведених вище норм вбачається, що оскільки затвердженими Порядком бланками податкових повідомлень-рішень не передбачено в графі відносно кого винесено прийняте за наслідками перевірки податкове повідомлення-рішення зазначення організаційно-правової форми: «фізична особа-підприємець», а передбачено зазначення «фізичної особи – платника податків», то відповідачем правомірно при заповненні затвердженого бланку податкового повідомлення-рішення зазначено про повідомлення ОСОБА_1 , а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Щодо податкових повідомлень-рішень від 09.01.2025 № 00001922405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» на суму 222466,08 грн, з яких 201752,79 грн – за податковим та/ або іншим зобов`язанням, а 20713,29 грн – штрафна санкція, а також № 00001882405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 18538,84 грн, з яких 16812,73 грн – за податковим та/або іншим зобов`язанням, а 1726,11 грн – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. При цьому оскільки виручкою фізичної особи - підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (до каси) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів, тобто застосовується касовий метод. До складу витрат уключаються тільки витрати, пов`язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату.
Відповідно до п. 177.4. ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
У п.п. 177.4.1 - 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.
Відповідно до п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Колегія суддів зазначає, що у ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснювалося придбання будівельних матеріалів, послуг спецтехніки та господарських товарів в істотних обсягах без подальшого використання в господарській діяльності
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних додатку книги обліку доходів та витрат підприємця, ФОП ОСОБА_1 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2021, 2022, 2023 роки віднесено до складу витрат вартість (без ПДВ) придбаних товарно-матеріальних цінностей, що не призначені для використання в господарській діяльності та не обліковуються на залишках, перелік яких наведений у таблиці акту перевірки розділу 2.1.2 /а.с. 92-101, т.3/.
Судом встановлено, що позивачем до перевірки надано наступні документи:
1) Договори підряду на виконання робіт з поточного ремонту приміщення, рахунки на оплату, акти надання послуг з ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_4 ( НОМЕР_3 ).
Згідно наданих типових договорів підряду, укладених ФОП ОСОБА_1 (замовник) з ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_4 ( НОМЕР_3 ) (підрядники) встановлено наступне: пунктом 1.3. вказаних договорів передбачено, що забезпечення підрядних робіт матеріалами, згідно кошторису, технологічним обладнанням та інструментом, які необхідні для виконання підрядних робіт, покладається на підрядника. Підрядник несе відповідальність за якість використаних ним при виконанні робіт по договору матеріалів. 3.4. замовник має право 3.4.2. перевіряти якість використовуваних підрядником матеріалів та у разі сумнівів щодо їх якості відмовляти підряднику у наданні дозволу на використання таких матеріалів та вимагати їх заміни.
Колегія суддів зауважує, що Акти приймання-передачі матеріалів, зокрема перелік яких вказаний в акті перевірки і які за твердженням позивача ніби використані під час проведення ремонту в орендованих ним нежитлових приміщеннях, підрядникам у ФОП ОСОБА_1 відсутні. Під час перевірки таких документів позивачем надано не було. Також позивачем не було надано ні під час перевірки, ні під час розгляду справи актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та підсумкових відомостей ресурсів до вказаних вище договорів.
Отже, виконавці робіт – підрядники ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 при проведені ремонтних робіт у нежитлових приміщеннях, які орендує ФОП ОСОБА_1 не використовували матеріали придбані позивачем, витрати по придбанню яких віднесенні до витрат позивачем.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган обґрунтовано встановив неможливість ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 надавати послуги на користь позивача в обсязі, який передбачений розділом 1 відповідних договорів позивача із ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , та належним чином надав оцінку документам, наданим позивачем, разом із запереченнями на акт перевірки. Судом встановлено, що в частині взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , позивачем надано лише договір, проте первинні документи пре передачу товарно-матеріальних цінностей від позивача вказаним підрядникам не долучались, що свідчить про обґрунтованість висновків контролюючого органу про відсутність підтвердження фактичного надання послуг за договорами на виконання робіт з поточного ремонту приміщень саме із матеріалів позивача.
Колегія суддів зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
2) Розпорядження ФОП ОСОБА_1 щодо виконання поточного ремонту власними силами, кошториси, звіти про використання матеріалів, акти списання товарів.
Судовим розглядом встановлено, відповідно до наказу №21-к від 28.02.2018 ОСОБА_5 прийнятий на посаду завідуючого господарством ФОП ОСОБА_1 з 01.03.2018 (за сумісництвом на неповний робочий день). Згідно штатних розкладів за 2021-2023 роки, затверджених ФОП ОСОБА_1 , посада завідувач господарством була затверджена у кількості лише 0,15 штатних одиниць та, відповідно, фонд заробітної плати такої особи був – 927 грн в 2021 році, 1020 грн в 2022 році, 1080 грн в 2023 році. Розмір ставки завідуючого господарством та фонд заробітної плати такого працівника ( ОСОБА_5 ) свідчать про формальне оформлення від імені такої особи значної кількості документів про ніби виконання ним значної кількості будівельних та ремонтних робіт, які не можуть бути виконанні однією особою у вказані в таких документах обсягах та за такий час і при оплаті за такий обсяг робіт винагороди в розмірі 927-1080 грн в місяць.
Згідно підписаних ОСОБА_5 звітів про використання матеріалів, за період що перевіряється, ним ніби самостійно виконано будівельні роботи, зокрема:
- монтаж теплої підлоги, монтаж точок холодної та гарячої води, укладання труб водопостачання, магістральних труб, заливка підлоги, монтаж навісу з металу, монтаж крівлі, монтаж водовідведення, проведення водопостачання та водовідведення, заливка стяжки у приміщенні аптеки №4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про суперечності у первинних документах, а саме - Мембрана покрівельна SUPER GREEN (1рул-75м.кв.), Закінчення звису крапельник EAVES PLANK 8019/ Brown, Скоба дла керамічн.черепиці CLIP DC-6 universal та ін. придбано 21.05.2021, а розпорядження щодо придбання даних матеріалів та проведення ремонту датоване 19.07.2021, в той час як кошторис – 23.07.2021; Насос циркуляційний VA 55/180 придбано 23.11.2021, акт списання – 23.10.2021.
Згідно наданих документів, ФОП ОСОБА_1 придбано послуги екскаватора-навантажувача JCB 3СХ з навісним обладнанням «Щітка» у серпні 2021 в кількості 88 год для прокладання труб водопостачання та водовідведення. Однак, впродовж перевіряємого періоду, ФОП ОСОБА_1 відшкодовувала вартість водопостачання та послуги з експлуатаційних витрат КНП "Котелевська лікарня планового лікування" Котелевської селищної ради:
- шпаклювання стін, поклейка шпалер, фарбування стін та стелі, фарбування дверних блоків, монтаж підрезетників, монтаж фільтру зворотного осмосу, укладання плитки та ін. у приміщенні аптеки №1 за адресою: м. Кременчук, вул. Європейська, 41;
- штукатурка сходів, монтаж сітки та фарбування у приміщенні аптеки №3 за адресою: м. Кременчук, пр-т Свободи 31;
- монтаж ГКЛ на металокаркас, грунтування/шпаклювання стін, забивка швів демонтаж/заливка стяжки, демонтаж/монтаж плитки, фарбування стін та стелі та ін. у приміщенні аптеки №8 за адресою: м. Полтава, вул. Європейська 68.
Суд погоджується з твердженням представника відповідача про суперечності у первинних документах, а саме - Суміш піщано-цементна М 150 БІНЕКС 25кг в кількості 60 міш. придбана 21.12.2022 та зазначена в кошторисі від 26.09.2022 зазначена в акті списанні (аптека №3 за адресою: м. Кременчук, пр-т Свободи 31);
- заміна світильника, заміна меблевої направляючої, штукатурка, ґрунтування парапету та його фарбування (с. Велика Багачка, вул. Каштанова, 21); заміна світильника, заміна меблевої направляючої, ґрунтування, фарбування стін, фарбування грат, встановлення кута захисного(м. Кременчук, вул. Європейська, 41).
Колегія суддів погоджується з твердженням представника відповідача про суперечності у первинних документах, а саме - кошториси від 19.09.2022 на однакову суму, акти списання матеріалів від 28.09.2022 та 29.09.2022 – ідентичні.
- утеплення стелі, заливка стяжки, підшивання ОСБ панелями, ізоляція паробар`єром, гідробар`єром та мінеральною ватою, монтаж перил в аптеці №23 за адресою: смт Нові Санжари, вул. Шевченко, 20/15.
При дослідженні долучених документів суд погоджується з твердженням представника відповідача про суперечності у первинних документах, а саме - затірка MAPEI Ультраколор Плюс 110/2 манхетон 2000 (2810004) придбано 09.06.2021, а розпорядження щодо придбання даного матеріалу та проведення ремонту датоване 01.07.2021, кошторис 02.07.2021.
- монтаж бруківки та бордюрів біля приміщення аптеки №8 за адресою: м. Полтава, вул. Європейська, 68.
Суд погоджується з твердженням представника відповідача про суперечності у первинних документах, а саме - Бордюр парк АВЕНЮ 100-20-8 вишня 39 шт /пал, Плитка тротуарна ART плитка Старе Місто 4.5 см сіра (1 паллета = 15 пластов*0,96 м.кв.), Пісок річний 30 л придбано 31.03.2021, а розпорядження щодо придбання даних матеріалів та проведення ремонту датоване 25.05.2021, кошторис – 31.05.2021.
- заміна насосу, встановлення плит, встановлення кришок; монтаж ринви, бетонування площадки за адресою м. Глобине, вул. Володимирівська 222-Д Аптека №32.
При дослідженні долучених документів суд погоджується з твердженням представника відповідача про суперечності у первинних документах, а саме - кришка кiльця 1ППі 15 (2 шт), плита плоска ПХ-1 (4шт) та послуга щодо їх перевезення маніпулятором MAN придбано 01.11.2023, а розпорядження щодо придбання даних матеріалів та проведення ремонту датоване 02.11.2023, кошторис – 03.11.2023, акт списання товарів – 08.11.2023.
Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду відображено придбання у ТОВ "Азовспецтехнологія" (код ЄДРПОУ 32939014), ТОВ "Будівельна компанія Домовой" (код ЄДРПОУ 40515472), ТОВ "МІНІМАКСІ" (код ЄДРПОУ 39519437), ТОВ "Сантехдеталь плюс" (код ЄДРПОУ 42288290), ТОВ "НОВА ЛІНІЯ 1" (код ЄДРПОУ 30728887), ТОВ "АВ метал груп" (код ЄДРПОУ 36441934), ФОП ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_4 ) та ін. будівельних матеріалів, госптоварів та послуг спецтехніки у істотних обсягах, зокрема з них включено до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів на загальну суму 1000398,74 грн., у т.ч. ПДВ 200079,75 грн. У періоді, що перевіряється ФОП ОСОБА_1 фактично здійснювала діяльність з роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. Вищезазначена діяльність здійснювалася у орендованих нежитлових приміщеннях, детальна інформація про які зазначена в п. 1.6.1 акту перевірки.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до первинних документів, наданих до перевірки, не встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 ремонтних та/або будівельних робіт протягом 2021-2023 років. Крім того, в штатному розписі відсутні працівники, які за посадовими інструкціями могли б здійснювати будівельно та/або ремонтні роботи. Використання вищезазначених будівельних товарів за призначенням потребує наявність необхідних навичок та вмінь у робітників, наявність спеціальних дозвільних документів. Письмові пояснення ФОП ОСОБА_1 щодо придбання будівельних матеріалів, послуг спецтехніки та господарських товарів, їх подальше використання у господарській діяльності (реалізація, списання, наявності на залишках тощо) не надавалися. Отже, ФОП ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання придбаних будівельних матеріалів, господарчих товарів та послуг у господарській діяльності.
Колегія суддів зазначає, що сторонами не заперечувалось, що ФОП ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду до складу витрат віднесено суму коштів, витрачених на придбання таких товарів та послуг, використання яких відповідач не пов`язує господарською діяльністю позивача, оскільки надані позивачем під час перевірки документи жодним чином не підтверджують тих обставин на які посилається позивач.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наданими ним договорами підряду, а саме пунктом 1.3., чітко визначено, що «забезпечення підрядних робіт матеріалами, згідно Кошторису, технологічним обладнанням та інструментом, які необхідні для виконання підрядних робіт, покладається на Підрядника. Підрядник несе відповідальність за якість використаних ним при виконанні робіт по Договору матеріалів». 
Отже, саме до підрядників стояла вимога про забезпечення необхідними матеріалами, а не до замовника (позивача). Доказів внесення змін до відповідних умов договорів позивачем не було надано ні під час подання заперечень на Акт перевірки, ні під час судового розгляду. Крім того, позивачем не було надано доказів передачі придбаних ним матеріалів вказаним підрядникам.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданих позивачем в ході проведення перевірки залишків товарів, наданих на усний запит листом від 28.11.2024 №28/11/24 вищезазначені товари на залишках не обліковуються, транспортування та місце/ місця зберігання відсутні.
Представник позивача та позивач з такою позицією контролюючого органу не погоджувались та наголошували на безпідставності вказаних висновків ГУДПС у Полтавській області, оскільки вказані матеріали використані ФОП ОСОБА_1 для проведення поточного ремонту орендованих нею приміщень, проте позивачем ні під час подання заперечень на акт перевірки, ні під час судового оскарження не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування вказаних тверджень.
Крім того, надані самим позивачем договори підряду на виконання таких ремонтних робіт в орендованих ним приміщеннях, підтверджують відсутність у позивача обов`язку придбавати необхідні матеріали для таких робіт.
Судовим розглядом встановлено, що договорами оренди нежитлових приміщень, які орендує позивач і в яких за його твердженнями необхідно було проводити ремонт, не передбачено проведення орендарем, тобто позивачем, капітального ремонту нежитлових приміщень та тим більше прилеглих територій. Більше того, згідно умов вказаних договорів оренди, приміщенні які передаються позивачу в оренду знаходяться у належному стані і не потребують ремонту і придатні для використання за цільовим призначенням. В той час, як вказаними договорами чітко визначено, що в оренду передавалися аптеки, або нежитлові приміщення для здійснення (провадження) господарської діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими засобами /а.с. 126-249, т.1; 1-15, т.2/.
Щодо доводів позивача про природний знос орендованих приміщень, то суд звертає увагу на не підтвердження вказаного належними та допустимими доказами, зокрема позивачем не було надано ні під час перевірки, ні під час судового розгляду дефектних актів, доповідних записок і т.ін.
Отже, позивачем не підтверджено використання придбаних ним ТМЦ у власній господарській діяльності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що частина матеріалів, які ним було використано під час виконання будівельних робіт, не підпадає під поняття поточний ремонт, оскільки найпоширенішими видами поліпшення будівель і споруд є реконструкція та добудова.
Так, визначення реконструкції наведено в п. 3.21 ДБН А.2.2-3:2014, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 №163, відповідно до якого це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, унаслідок чого змінюються основні техніко-економічні показники (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня доступність для маломобільних груп населення. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).
Стосовно ремонту, то його сутність зазначено в п. 15 ПСБО 7 та п. 33 Методрекомендацій №561, тобто це операції, які здійснюють для підтримання об`єкта в робочому стані (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання.
В листі Державного комітету України з питань будівництва та архітектури від 30.04.2003 №7/7-401 надано роз`яснення щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів.
Так, капітальний ремонт будівлі -це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності).
Поточний ремонт -це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).
Згідно з приписами п. 15 ПСБО 7 витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання, включаються до складу витрат.
Суд зазначає, що певні товарно-матеріальні цінності, вказані у вищезазначених документах, не можуть свідчити про їх використання для поточного ремонту, оскільки вони фактично є окремими об`єктами основних засобів, а характер наведених вище проведених робіт вказує на поліпшення основних засобів, що збільшує майбутні економічні вигоди від використання такого об`єкта його власником.
Суд наголошує, що в бухгалтерському обліку заходи на поліпшення та ремонт основних засобів можуть відображатися по-різному, при цьому, насамперед, враховується характер проведення останніх та вплив на первісну вартість та первісно очікувані майбутні економічні вигоди від використання цього об`єкта.
Так, витрати, які здійснюються для підтримки об`єкта в робочому стані й отримання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання включаються до складу витрат поточного періоду на підставі акта виконаних робіт.
Судом встановлено, що вказані акти виконаних робіт у позивача відсутні. Ним було надано лише акти приймання передачі наданих послуг з поточного ремонту в яких відсутня інформація про детальний перелік виконаних робіт, їх обсяги, вартість, використані матеріали, посилання на дефектний акт.
У той же час, у разі якщо за наслідками понесених витрат на ремонтні роботи відбулось поліпшення основного засобу, внаслідок чого, зокрема, зростає очікуваний термін корисного використання такого об`єкта, такі витрати слід відносити до капітальних інвестицій. Аналогічними є наслідки і у разі, якщо відбувається заміна окремого важливого компонента (частини) основного засобу, термін корисного використання якого відрізняється від терміну корисного використання такого основного засобу.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що проведені позивачем роботи та використані матеріали не можна вважати поточним ремонтом приміщень, оскільки внаслідок них відбулось поліпшення основних засобів.
Колегія суддів звертає увагу на частину таких робіт, а саме: монтаж контуру теплої підлоги, врізка в систему опалення, демонтаж металевих труб опалення, утеплення фасаду; врізка в водопровідний стояк, монтаж лічильника води, монтаж точки холодної води, врізка в каналізаційний стояк, монтаж і обв`язка електрокотла, укладення труб опалення, пусконаладочні роботи системи опалення; /а.с. , 190, 197, т.2/.
Частина використаних матеріалів також свідчить про виконання робіт не з поточного, а капітального ремонта, зокрема: система водостоку із металу (вартістю 53250,00 грн, що перевищує 20000грн); бордюр, плитка тротуарна; балки, гребінь звису, мембрана покрівельна, снігоріз, черепиця рядова, черепиця фронтальна /а.с. 99, 111, 115, т.2/.
Крім того, судом встановлено, що виконано ряд робіт поза межах об`єктів оренди, оскільки позивачем не надано доказів оренди прибудинкової території. Також, як вже зазначалося, позивачем не було надано жодних дозволів від власників таких об`єктів на проведення відповідних робіт. Зокрема, монтаж бордюрів, монтаж бруківки; бетонування площадки; монтаж навісу з металу, монтаж крівлі, монтаж водовідведення; демонтаж перил, демонтаж парапетів /а.с. 124, 125, 127, 190, т.2/.
Фактично проведені ФОП ОСОБА_1 вказані вище роботи відносяться до капітального ремонту. А якщо частина будівельного матеріалу використана також для проведення поточного ремонту, то позивач був зобов`язаний виокремити його.
Так, відповідно до положень п.21-23 Постанови КМУ від 30 листопада 2016 р. №929 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, імпорту лікарських засобів (крім активних фармацевтичних інгредієнтів) (із змінами та доповненнями) передбачено, що у разі закриття місця провадження господарської діяльності для проведення ремонтних робіт, технічного переобладнання чи інших робіт, пов`язаних з веденням певного виду господарської діяльності згідно з цими Ліцензійними умовами, ліцензіат письмово повідомляє про це органу ліцензування не пізніше ніж за десять робочих днів від дати початку цих робіт. Про закриття місця провадження господарської діяльності, яким є аптечний заклад, для проведення ремонтних робіт, технічного переобладнання чи інших робіт ліцензіат також письмово повідомляє територіальному органу ліцензування за місцезнаходженням аптечного закладу у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, та розміщує поряд з інформацією про режим роботи оголошення про дату та період закриття. Не допускається виробництво та зберігання лікарських засобів у приміщеннях місць провадження діяльності, які закриті для проведення ремонтних робіт, технічного переобладнання чи інших робіт.
У разі відновлення роботи місця провадження діяльності після проведення ремонтних робіт, технічного переобладнання чи інших робіт ліцензіат зобов`язаний письмово повідомити про це органу ліцензування не пізніше ніж за десять робочих днів від дати відновлення роботи. Про відновлення роботи місця провадження діяльності, яким є аптечний заклад, після проведення ремонтних робіт, технічного переобладнання чи інших робіт ліцензіат також письмово повідомляє територіальному органу органу ліцензування за місцезнаходженням аптечного закладу у строк, зазначений в абзаці першому цього пункту.
Не допускається проведення ремонтних робіт у приміщеннях місць провадження діяльності під час виробництва, контролю якості та зберігання лікарських засобів, які можуть призвести до зміни умов виробництва, контролю якості та зберігання лікарських засобів, передбачених виробником, та до погіршення їх якості.
Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 не надано листів щодо повідомлення органу ліцензування про проведення ремонтних робіт в аптеках. Згідно даних виторгів РРО, аптеки не припиняли діяльність. При цьому, у звітах про використання матеріалів зазначені такі роботи як фарбування/шпаклювання стін, заливка стяжки, фарбування стелі, заміна покрівлі, прокладення труб водопостачання та водовідведення тощо, що унеможливлює проведення основної господарської діяльності з врахуванням безпекових та санітарних вимог.
Щодо наданих позивачем Актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідно до пп.14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Згідно НПСБО 7 «Основні засоби» основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, виконання робіт і надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 надано Акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів на чайники, мікрохвильовку, розкладачку тощо, при цьому первісна вартість яких менша 20000 грн, що не відповідає терміну основний засіб.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданої інформації листом від 28.11.2024 №28/11/24 дані товари на обліку відсутні. Крім того, у періоді, що перевіряється, ФОП ОСОБА_1 придбавала послуги з оренди обладнання та меблів, у т.ч. для кімнати персоналу у ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 . Тобто, ФОП ОСОБА_1 не наданого документального підтвердження обліку та використання придбаних товарів (Кухня Діана 1,6 Графіт сірий+Дуб Артизан/Білий +стільниця, розкладачка, стілець дитячий, килимки з підігрівом, мікрохвильовка тощо) у господарській діяльності.
З приводу листів від ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 від 14.10.2025 року начебто про те, що ними під час ремонту було використано матеріали замовника, то суд не бере їх до уваги,оскільки жодних додаткових угод про внесення змін до вказаних вище договорів позивачем надано не було. Також не було надано належних первинних документів в підтвердження передачу від замовника підряднику відповідних матеріалів для виконання ремонтних робіт, а також не було складено на виконання умов вказаних договорів та вимог чинного законодавства відповідних актів виконаних робіт із детальним зазначенням назви та кількості матеріалів використаних при тих чи інших ремонтних роботах.
Згідно з підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючим органам надано право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Порядок надання платниками податків документів до податкової перевірки регламентовано статтею 85 ПК України.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Суд касаційної інстанції у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 560/12984/23 зазначав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.
Викладене вище підтверджує висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 п.177.2 пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України та, як наслідок, завищення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю на 1000398,74 грн. в т.ч.: за 2021 рік на 630520,26 грн, за 2022 рік на 79393,93 грн, та 2023 рік на 290484,55 грн.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки встановлено, що відповідно до даних додатку книги обліку доходів та витрат підприємця, ФОП ОСОБА_1 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2021, 2022 роки віднесено до складу витрат вартість (без ПДВ) придбаних товарно-матеріальних цінностей, що за своїми споживчими властивостями підпадають під визначення «основні засоби» (п.п. 14.1.138 Податкового кодексу України). А саме - матеріальні активи, вартість яких перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Відповідні висновки контролюючого органу стосуються придбання кондиціонерів та їх монтажу, а також генератора, вартість одиниці кожного з яких перевищує 20000,00 грн, що знайшло своє відображення в акті перевірки /а.с.102, т.3/.
Відповідно до п.п. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України зокрема не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.
Так, в Акті зазначена інформація про матеріальні активи (основні засоби), що призначаються для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Відповідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України, зокрема, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту. Також, пп. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 ПК України визначено, що підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: - витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; - витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).
Колегія суддів зазначає, що в порушення пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 віднесено напряму (без нарахування амортизації) до складу витрат вартість придбаних основних засобів, внаслідок чого завищено вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю на 120450,02 грн., в т.ч.: за 2021 рік на 30033,33 грн., за 2022 рік на 90416,69 грн.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 201752,79 грн., в т.ч. за 2021 рік на 118899,65 грн., за 2022 рік на 30565,92 грн., за 2023 рік на 52287,22 грн.
Так, військовий збір це обов`язковий платіж, який був встановлений з 03.08.2014 відповідно до Закону України №1621-VII від 31.07.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших", із метою забезпечення фінансування заходів із підвищення обороноздатності держави.
Платниками військового збору є особи, визначені п.п. 1 п.п. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України зокрема: фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Військовий збір стягується з доходів фізичних осіб, юридичних осіб, підприємців для забезпечення фінансування державних заходів з оборони України.
Колегія суддів зазначає, що у зв`язку із заниженням загального оподатковуваного доходу встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 201752,79 грн., в т.ч. за 2021 рік на 118899,65 грн., за 2022 рік на 30565,92 грн., за 2023 рік на 52287,22 грн, що в свою чергу спричинило заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 16812,73 грн.
Враховуючи правомірність висновків відповідача про заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 201752,79 грн, то підстави для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № 00001882405 від 09.01.2025р. щодо донарахування військового збору в розмірі 16812,73 грн. та штрафних санкцій 1726,11 грн – відсутні.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.01.2025 №00001912405, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 275428,75 грн, з яких 220343,00 грн – за податковим та/або іншим зобов`язанням, а 55085,75 грн – за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
- газу, який постачається для потреб населення;
- електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Пунктом 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 статті 201 ПК України).
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з абзацом 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У свою чергу податковий кредит звітного (податкового) періоду, у відповідності до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, складається із сум податків, нарахованих платником податку протягом такого звітного періоду, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та придбанням послуг, основних засобів, ввезенням товарів або необоротних активів на митну територію України.
Як встановлено судом, у ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснювалося придбання будівельних матеріалів, послуг спецтехніки та господарських товарів в істотних обсягах без подальшого використання в господарській діяльності.
Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом зазначено, що операції з придбання ФОП ОСОБА_1 вищезазначених товарно-матеріальних цінностей та послуг не відповідає суті визначення наданого пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України та призводить до заниження зобов`язань із ПДВ, оскільки перевіркою не встановлено подальшої реалізації та/або використання товарів у господарській діяльності платника, наявність його на залишках.
Перевіркою встановлено придбання з одночасним включенням ПДВ до складу податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей та послуг, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 .
Внаслідок даного порушення Позивачем було занижено зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб з доходів від здійснення підприємницької діяльності у загальній сумі 201752, 79 грн. (ППР № 00001922405 від 09.01.2025), а також занижено податок на додану вартість в перевіряємих періодах (ППР № 00001912405 від 09.01.2025).
Судова колегія зауважує, що щцінка такому порушенню наведена в межах дослідження правомірності винесення ППР № 00001922405 від 09.01.2025.
Так, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 Господарського кодексу України).
Розумна економічна причина (ділова мета) у визначення пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, операції з придбання ФОП ОСОБА_1 вищезазначених товарно-матеріальних цінностей та послуг не відповідає суті визначення наданого пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України та призводить до безпідставного формування податкового кредиту, оскільки перевіркою не встановлено подальшої реалізації та/або використання товарів у господарській діяльності платника, наявність його на залишках.
Судом встановлено, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період, що перевірявся, встановлено його завищення на суму 20262 грн, у т.ч. лютий 2022 на суму 1482 гри., березень 2022 на суму 5568 гри, квітень 2022 на суму 11883 ірн, травень 2022 на суму 1329 грн.
Так, в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно включено до складу податкового кредиту звітного періоду податкові накладні/розрахунки коригування, зареєстровані в Єдиному реєстру податкових накладних з порушенням термінів реєстрації у відповідності до наведеного їх переліку в розділі 2.6.2 акту перевірки.
Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПКУ: «Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу)...
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних...».
Відповідно до абзацу двадцять четвертого п. 201.10 ст. 201 ПКУ, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
Згідно з абзацами 25-26 п. 201.10 ст. 201 ПКУ у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.
Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Судовим розглядом встановлено, що позивачем було віднесено до податкового кредиту суми ПДВ згідно податкових накладних у період, коли такі податкові накладні не були зареєстровані контрагентами позивача і позивачем не було подано у порядку та строки визначені ПКУ відповідних скарг на таких платників податків.
Так, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, підрозділ 2 «Особливості справляння податку на додану вартість» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 32-2, згідно з яким тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, платники податку за операціями з придбання товарів/послуг, за якими в ЄРПН постачальниками не зареєстровано податкові накладні та/або розрахунки коригування до них, включають до складу податкового кредиту звітного періоду суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у складі вартості придбаних товарів/послуг, на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, складених (отриманих) платником податку за операціями з придбання товарів/послуг відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Протягом шести місяців після припинення або скасування дії воєнного стану платники зобов`язані забезпечити реєстрацію в ЄРПН накладних всіх податкових накладних та розрахунків коригування, реєстрація яких відстрочена на період дії воєнного стану, а податковий кредит, задекларований платниками під час дії воєнного стану на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, підлягає обов`язковому уточненню (приведенню у відповідність) з урахуванням даних податкових накладних та розрахунків коригування, зареєстрованих у ЄРПН.
Законом України від 12.05.2022 № 2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (далі- Закон № 2260-ІХ), який набрав чинності 27.05.2022, внесені зміни до розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, зокрема, пункт 32-2 підрозділу 2 викладено в редакції, згідно із якою тимчасово, за податкові періоди лютий, березень, квітень, травень 2022 року за операціями з придбання товарів/послуг, за якими в ЄРПН постачальниками не зареєстровано податкові накладні та/або розрахунки коригування до них, платники податку: включають до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) у складі вартості придбаних товарів/послуг, на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, складених (отриманих) платником податку за операціями з придбання товарів/послуг відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; отримувачі послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, у разі нарахування таким отримувачем послуг податку на додану вартість у складі податкових зобов`язань, визначених у податковій декларації за відповідний звітний (податковий) період, такі платники податку мають право на віднесення таких сум податку до податкового кредиту відповідного звітного (податкового) періоду, на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, складених (отриманих) платником податку за операціями з придбання послуг, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Також Законом № 2260-ІХ викладені в новій редакції абз. 1 підпункту 69 та підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10, згідно із якою тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті» (абз. 1 пункту 69).
Так, підпунктом 69.1 пункту 69 ПУ України визначено, що у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої п. 46.2 ст. 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, […] платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні (абз. 1).
У разі відсутності можливості у платника податків щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої п. 46.2 ст. 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, […] такий платник податків звільняється від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України (абз. 2).
Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої п. 46.2 ст. 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в ЄРПН до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року (абз. 3).
З аналізу наведених вище норм вбачається, що якщо податкова накладна, складена за операціями з постачання товарів/послуг, що були здійснені у лютому-травні 2022 року, і яка підтверджує податковий кредит, сформований на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, зареєстрована в ЄРПН після 15 липня 2022 року, при цьому постачальник має можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, покупець втрачає право на формування податкового кредиту за такими операціями до дати реєстрації ПН/РК в ЄРПН. У такому випадку ПК, сформований на підставі первинних (розрахункових) документів, має дути виключений з декларації звітного періоду, в якому була здійснена операція з придбання товарів послуг (лютий-травень 2022 року), шляхом подання уточнюючого розрахунку до декларації за відповідний звітний період.
Колегія суддів звертає увагу, що доказів того, що в контрагентів позивача не було можливості вчасно зареєструвати податкові накладні позивачем не надано. Крім того, не можливість платником подання звітності, сплати податків та/або реєстрації податкових накладних врегульовано законодавцем окремим Порядком, який окрім іншого передбачає подання у визначений строк таким платником відповідної заяви до контролюючого органу та доказів в підтвердження вказаних обставин і за наслідком розгляду такої заяви контролюючим органом приймається відповідне рішення, яке підтверджує або спростовує неможливість платника вчасно виконати свій податковий обов`язок. Водночас, відповідачем не було прийнято відповідних рішень відносно контрагентів позивача, які не зареєстрували вчасно податкові накладні та суми ПДВ по яких у період їх відсутності в ЄРПН позивачем безпідставно було включено до податкового кредиту.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Колегія суддів зазначає, що наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Враховуючи вищезазначене та в порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит на суму 19545 гри, у т.ч. лютий 2022 на суму 1454 грн., березень 2022 на суму 4879 гри. квітень 2022 на суму 1 1883 грн, травень 2022 на суму 1329 грн.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зауважує, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 201752,79 та, як наслідок, податкового зобов`язання по військовому збору у сумі 16812,73 грн, а також податку на додану вартість на суму 220 343 грн та застосування до нього штрафних санкцій є правомірними та обґрунтованими.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовані, у зв`язку з чим не підлягають скасуванню,а тому у позові слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 по справі № 440/7942/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 15.05.2026 року