____________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 947/7285/26
Провадження № 2/947/2549/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Скриль Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Приймака Р.О.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 12.04.2020 № 478997 у розмірі 61827,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2500,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 59327,50 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати: зі сплати судового збору - 2662,40 грн, витрати на правничу допомогу - 13 000,00 грн.
В обґрунтування позову, позивач зазначає, що 12.04.2020 між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 478997, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 
На виконання умов договору первісний кредитор надав відповідачу у користування грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн шляхом їх перерахування на його платіжну картку НОМЕР_1 .
30.11.2023 між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено Договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2023 до Договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.12.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 61827,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2500,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 59327,50 грн.
Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, чим порушуються права та інтереси ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», що стало підставою для звернення з позовом до суду.
Відзив на позовну заяву
Вважаю позовні вимоги Позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
На думку Позивача між ТОВ «ФК Джобер» та Відповідачем було укладено кредитний договір від 12.04.2020 року № 478997. Як зазначає Позивач, договори було укладено в електронній формі. Вказане твердження Позивача не відповідає чинному законодавству та не доведено Позивачем належними та допустимими доказами виходячи із наступного. 
Відповідач не заперечує, щодо можливості підписання будь якого договору одноразовим електронним ідентифікатором, як того вимагає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закон України «Про електронну комерцію». 
В той же час, позивач надав суду роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 12.04.2020 року № 478997. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. 
Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 12.04.2020 року № 478997 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. 
А тому, якщо позивач вважає, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме Відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме Відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів» Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. 
В той же час, позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі, не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачеві. Не надає доказів того, що саме Відповідач використала нібито відправлений ідентифікатор для нібито укладення кредитного договору. Всі «докази», які спромігся надати позивач до районного суду, це ним самостійно зроблена, як зацікавленою особою, роздруківка яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 12.04.2020 року № 478997. Одночасно, неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем. Адже, тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів. Але Позивачем вони не надані.
Щодо відступлення права вимоги, посилаючись на позицію Верховного Суду (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20), відповідач зазначив, що позивач надав суду витяг із реєстру боржників, який виготовлений самим Позивачем, як зацікавленою особою, при цьому не надав доказів виконання останнім договорів факторингу, а отже й не довів належними та допустимими доказами право Позивача взагалі звертатись до суду із позовною заявою до Відповідача. 
Незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача звертає увагу суду, що розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону, та нарховані поза межами строку кредитування.
Відповідь на відзив 
Заперечує проти аргументів сторони відповідача, викладених у відзиві, зокрема.
ЩОДО ПІДТВЕРДЖЕННЯ УЛАДАННЯ КРЕДИТНОГО ДОГОВОРУ
Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину Відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Відповідно до встановленого алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі Первісного кредитора, що застосовується з метою акцепту оферти та належного укладення електронного договору, позичальнику надається можливість перейти за посиланням на відповідну вебсторінку, де він має змогу ознайомитися з умовами публічної оферти, яка містить усі істотні умови договору відповідно до вимог цивільного законодавства. Додатково, для підтвердження волевиявлення, на номер мобільного телефону, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту, направляється SMS-повідомлення із відповідною інформацією. Позичальник має можливість завантажити собі на персональний комп`ютер проект договору (оферту) в електронному вигляді, як це передбачено п. 2 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Первісним кредитором генерується та відправляється, на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до алгоритму дій, передбаченого інформаційно-телекомунікаційною системою Первісного кредитора, з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, позичальнику надається можливість ознайомитися з публічною офертою, яка містить усі істотні умови кредитного договору. Посилання на зазначену оферту доступне на сайті кредитора, а також дублюється шляхом надсилання SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, вказаний позичальником під час подання заявки. Позичальнику в доступній формі роз`яснюється, що у разі згоди з умовами оферти, для її акцепту необхідно ввести на відповідній сторінці одноразовий ідентифікатор, надісланий на вказаний номер мобільного телефону, та натиснути кнопку «ТАК». 
Сукупність цих дій становить підписання електронного договору шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У конкретному випадку Відповідач здійснив усі передбачені дії - отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Тобто, для укладання кредитного договору, Відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був б не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі.
ЩОДО ПІДТВЕРДЖЕННЯ ПЕРЕРАХУВАННЯ КРЕДИТНИХ КОШТІВ
У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. 
Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. 
Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. 
Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
Позивач зазначає, що на виконання пункту 2.1. Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера - ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок Відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 12.04.2020 о 17:41:06 було проведено транзакцію на суму 2 500,00 грн, маска картки - НОМЕР_2 . За таких обставин Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( НОМЕР_2 ), реквізити якої були надані самим Позичальником.
ЩОДО ПЕРВИННИХ БУХГАЛТЕРСЬКИХ ДОКУМЕНТІВ 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Перерахування коштів на платіжну карту Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банкомеквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону, продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. 
В обґрунтування своїх вимог Позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання Відповідача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 12.06.2023 року у справі № 263/3470/20, провадження № 61-7018св21. 
Окрім цього, посилання Відповідача, з яких можна зробити висновок про начебто обов`язок Позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта, є помилковими. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та Позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже - формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено.
Отже наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення Відповідачем кредитного договору, зазначеного в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів.
ЩОДО ВІДСТУПЛЕННЯ ПРАВА ВИМОГИ ЗА КРЕДИТНИМ ДОГОВОРОМ 
30.11.2023 року між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення права вимоги № 1- 30/11/2023. 
Відповідно до його умов, первісний кредитор за плату відступив новому кредитору належні йому права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. 
Згідно з цим Реєстром, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача. Первісний кредитор гарантував, що йому належить право вимоги за всіма кредитними договорами, які були відступлені, у тому числі за кредитним договором № 478997 від 12.04.2020.
ЩОДО ВИТРАТ НА ПРОФЕСІЙНУ ПРАВНИЧУ ДОПОМОГУ 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). 
Під час подання позовної заяви Позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 13 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу. 
Просить позовні вимоги задовольнити.
Заперечення на відповідь на відзив
Відповідач наполягає на викладеній у відзиві позиції, та повторно зазначив про те, що у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.
Матеріали справи не містять жодного доказу, що нібито укладення договору № 12.02.2025- 100002559 від 12.02.2025 року відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Всі «докази», які спромігся надати позивач до районного суду, це ним самостійно зроблена, як зацікавленою особою, роздруківка яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір № 12.02.2025- 100002559 від 12.02.2025 року.
Також позивач не надав належного та допустимого доказу нібито отримання Відповідачем коштів. Повторно звертає увагу суду, що належними доказами, які підтверджують перерахування Відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Щодо листа ТОВ "Платежі Онлайн" відповідач зазначив, що виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. Лист від ТОВ "Платежі Онлайн" не є, ані платіжним доручення, ані платіжною вимогою, ані меморіальним ордером. Такий лист, взагалі не є первинним бухгалтерським обліковим документом, а тому, в силу висновків Верховного Суду, не може бути належним та допустимим доказом. 
Вказаний лист не містить ПІБ відповідача, його ІПН.
З Вказаного листа неможливо достовірно встановити кому та на якій підставі, нібито, було відправлено кредитні кошти. 
Матеріали справи не містять жодного доказу, що Відповідач володіє/володів або використовує/використовував картку НОМЕР_2 , на яку, нібито, було перераховані кредитні кошти. Окрім того, звертає увагу суду, що позивач, не звертався до суду із клопотанням про витребування доказів.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Процесуальні дії та рух справи
Позивач через підсистему «Електронний суд» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.
Згідно з Відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 17.02.2026 № 2350475, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Київського районного суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами у справі. Відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено на зареєстровану адресу відповідача.
03.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позов.
04.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
09.03.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення.
09.03.2026 до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат.
25.05.2026 до суду вдруге від відповідача надійшов відзив на позов разом із заявою про застосування строків позовної давності та клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу.
Інші заяви/клопотання від сторін та/або їх представників до суду не надходило, у тому числі заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Встановлені фактичні обставини справи
Судом встановлено, що відповідно до ПРОПОЗИЦІЇ УКЛАСТИ ДОГОВІР ПРО НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ(ОФЕРТА) № 478997, ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої сторони, 12.04.2020 уклали Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту
Відповідно до п. 9.1 Договору (Пропозиції), цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі наявності) з урахуванням особливостей, визначених частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", а саме: з моменту одержання Позикодавцем на його пропозицію укласти цей електронний договір (оферту) відповіді Позичальника про прийняття (акцепт) цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті, та переказу суми позики на рахунок банківської платіжної картки Позичальника.
Згідно з Акцептом (ЗАЯВА ПРО ПРИЙНЯТТЯ ПРОПОЗИЦІЇ УКЛАСТИ ДОГОВІР ПРО НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ(ОФЕРТИ)) № 478997, ОСОБА_1 12.04.2020 прийняв (акцептував) пропозицію укласти Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта) та згодний з умовами Оферти ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДЖОБЕР".
Даний Акцепт про прийняття пропозиції Позикодавця укласти електронний договір є його згодою, як Позичальника, на укладення електронного Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надалі - "Договір", шляхом заповнення та підписання цього Акцепту на умовах, викладених в Оферті, та на відповідних умовах.
Згідно з пунктом 15 Акцепту, підписанням цього Акцепту Позичальник підтверджує, що Пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (Оферта), підписана Позикодавцем у порядку ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", та цей Акцепт підписаний Позичальником у порядку ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", разом складають єдиний електронний документ - електронний Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщується в Особистому кабінеті Позичальника на веб-сайті Позикодавця. Цей електронний Договір, укладений та підписаний вказаним способом, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі згідно ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію".
Акцепт (ЗАЯВА ПРО ПРИЙНЯТТЯ ПРОПОЗИЦІЇ УКЛАСТИ ДОГОВІР ПРО НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ(ОФЕРТИ)) № 478997 підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора ME7P4.
Згідно з Довідкою про ідентифікацію, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , з яким укладено договір № 478997 від 12.04.2020, ідентифікований ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДЖОБЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://topcredit.ua/, Одноразовий ідентифікатор ME7P4,Час відправки ідентифікатору позичальнику 12.04.2020, Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380636821738.
Відповідно до умов Договору (Акцепту), сторони погодили наступні умови.
Згідно з п. 1 Договору (Акцептом), позикодавець зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі - «позика») на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України (гривня) у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі та порядку, встановлених Договором. 
Загальний розмір наданої позики (сума коштів, які Позикодавець зобов`язується надати Позичальникові за цим Договором) складає 2 500,00 гривень (п. 2 Договору).
Відповідно до п. 3. Договору, строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього Договору та перерахування (видачі) коштів Позичальнику, а саме: з 12.04.2020 року по 10.05.2020 року включно. 
Пунктом 4 Договору передбачено, що проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90 % від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка становить) 693,50 % від суми позики. Тип процентної ставки - фіксована. 
Згідно з п. 5. Договору, загальна вартість позики становить 3,877,50 гривень. 
Відповідно до п.6.Договору, позикодавець надає Позичальникові позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки Позичальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання Договору. 
Згідно з п. 7 Договору, проценти за користування позикою нараховуються Позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку Позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок Позикодавця, але не більше строку, на який надається позика.
Пунктом 12 Договору передбачено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі наявності) з урахуванням особливостей, визначених частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", а саме: з моменту одержання Позикодавцем на його пропозицію укласти цей електронний договір (оферту) відповіді Позичальника про прийняття (акцепт) цієї пропозиції (з моменту акцептування Позичальником умов Оферти Позикодавця) та переказу суми позики на рахунок банківської платіжної картки Позичальника. 
У пункті 13 Договору закріплено, що строк дії цього Договору складає 29 днів, починає свій перебіг з моменту одержання Позикодавцем на його пропозицію укласти цей електронний договір (оферту) відповіді Позичальника про прийняття (акцепт) цієї пропозиції та закінчується 10.05.2020. 
Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 14 Договору).
30.11.2023 між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та позивачем ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладений договір відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступив ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 30.11.2023 до Договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло права грошової вимоги за договором від 12.04.2020 № 478997, укладеного з ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, заборгованість за кредитним договором від 12.04.2020 № 478997 складає 61827,50 грн, з яких: 2500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 59327,50 грн - залишок по відсотках.
Умовами Договору відступлення права вимоги № 1-30/11/2023 передбачено, що Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як сторону - кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 1.2 Договору, в дату підписання цього Договору відступлення Прав Вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий кредитор таким, що набув Права Вимоги до Боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за Кредитним договором.
Права Вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі. З дати підписання Договору відступлення Права Вимоги Новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися Правом Вимоги на власний розсуд без згоди Кредитора.
Кредитор зберігає права та обов`язки, визначені Кредитним договором, щодо правового режиму збереження та розкриття інформації за зазначеними договорами. Новий кредитор зобов`язується забезпечити дотримання тих самих умов збереження та розкриття інформації, які були визначені Кредитним договором та Договором забезпечення для Кредитора. У випадку наступного відступлення Права Вимоги договори про відступлення права вимоги також повинні містити зобов`язання нового кредитора щодо забезпечення дотримання тих самих умов збереження та розкриття інформації, які були визначені Кредитним договором для Кредитора.
При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому проваджені та усіх судових спорах, пов`язаному з Правом вимоги.
Згідно з Випискою з особового рахунку за кредитним договором, за період 12.04.2020 - 26.12.2025 станом на 26.12.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 61827,50 грн, яка складається з:
-прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2500,00 грн;
-прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 59327,50 грн.
Згідно норм кредитного договору, Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.
На підтвердження видачі Первісним кредитором кредитних коштів позивач надав інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», відповідно до якої 12.04.2020 на платіжну картку НОМЕР_2 , ID операції НОМЕР_4 - 32625 - 51188, номер замовлення - 2133925, відбулось перерахування коштів у розмірі 2500,00 грн за призначенням платежу - видача кредиту. Договір № 478997.
Оцінка аргументів сторін та Мотиви суду
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання, та відсутністю доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та процентів за період дії строку кредитного договору.
Надаючи оцінку доводам сторони відповідача, який заперечує проти укладення кредитного договору з первісним кредитором суд дійшов таких висновків.
Як убачається з кредитного договору від 12.04.2020 №478997, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» та фізичною особою ОСОБА_1 , особу якого ідентифіковано за РНОКПП: НОМЕР_3 , предметом договору є зобов`язання Кредитодавця надати Позичальнику грошові кошти на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України гривні у розмірі та на умовах встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі та порядку встановлених Договором.
Вищенаведений Договір підписаний ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Позичальника ME7P4, який був надісланий на мобільний телефон НОМЕР_5 . 
Таким чином, якщо б з номеру телефону, належного ОСОБА_1 на той час не був надісланий одноразовий ідентифікатор Позичальника ME7P4, то кредитний договір не був би укладений.
Одноразовий ідентифікатор Позичальника ME7P4, міг бути відомий тільки ОСОБА_1 , оскільки надійшов на номер його мобільного телефону, який був актуальним станом на 12.04.2020. Ураховуючи що крадіжку мобільного телефону ОСОБА_1 з заявою до правоохоронних органів не звертався, у своїх запереченнях не спростовує факту отримання ним кредитних коштів, посилаючись лише на недоведеність стороною позивача укладання вказаного договору в електронній формі, при цьому обставин, за яких він як позичальник не укладав цей договір не наводить, доказів на підтвердження таких обставин суду не надає.
Верховний Суд у справі № 917/1307/18 зазначив, що «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, спираючись на недоведеність стороною позивача відповідних обставин, не надає суду власних доказів, які б підтверджували його заперечення, та які б були більш переконливими для суду.
Відповідач не наводить аргументів щодо відсутності факту отримання ним кредитних коштів, також не надає суду належні докази того що ним кредитні кошти не отримувались (первісні бухгалтерські документи як то виписку з власного рахунку про неотримання цих коштів від первісного позивача, або повернення їх як помилково йому перерахованих тощо).
Відповідно до вимог статті 70 Закону України «Про платіжні послуги» інформація про діяльність та фінансовий стан користувача, що стала відома небанківському надавачу платіжних послуг в ході обслуговування користувача та взаємовідносин з ним чи третіми особами під час надання платіжних послуг, є таємницею надавача платіжних послуг, яким Товариство, як технологічний оператор не є, але яким Товариство надає операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів. 
Зокрема, інформація про платіжні рахунки користувача, про операції, проведені на користь чи за дорученням користувача, вчинені ним правочини тощо відноситься до таємниці надавача платіжних послуг та/або банківської таємниці та знаходиться у правовому володінні та розпорядженні саме надавачів платіжних послуг, порядок отримання (розкриття) якої передбачається Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття таємниці надавача платіжних послуг, затверджених Постановою Правління Національного банку України №147 від 14.07.2022 року та/або іншими нормативно-правовими актами Національного банку України.
З огляду на викладене, суд вважає Інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» долучену до Листа ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 10.02.2026 № 2026-ПО/6 належним та допустимим доказом, який підтверджує перерахування на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , оскільки, вона відповідає нормам ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої належними доказами, окрім електронного документу, квитанції, товарного чи касового чеку, квитка, талона, є інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У вказаній Інформаційній довідці зазначений номер платіжної картки, ім`я отримувача, призначення платежу «за договором», розмір коштів.
Натомість відповідач на підтвердження власної позиції щодо неотримання вказаних коштів жодних доказів не надає.
Твердження відповідача про те, що позивач не довів належність вказаної картки відповідачу, у тому числі шляхом звернення до суду з клопотанням про витребування доказів, суд вважає такими, що не відповідають нормам ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач повинен довести доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідач доводить доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
В свою чергу, заперечуючи недоведеність позивачем перерахування коштів відповідачу, належність відповідачу платіжної картки, відповідач ОСОБА_1 прямо не зазначає про те, що вказана платіжна картка йому не належить, не стверджує про те, що він не отримував кредитні кошти та відповідно всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надає доказів на підтвердження таких аргументів.
Така позиція відповідача не відповідає загальним засадам цивільного судочинства, зокрема принципу змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), яка полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо переходу права вимоги до позивача
Відповідач заперечує доведення позивачем факту переходу від первісного кредитора до позивача прав вимоги за кредитним договором від 12.04.2020 № 478997, посилаючись на ненадання позивачем доказів виконання останнім договорів факторингу, а отже й не доведено належними та допустимими доказами право Позивача взагалі звертатись до суду із позовною заявою до Відповідача, при цьому відповідач посилається на практику Верховного Суду, яким надається оцінка порядку та умовами укладання договорів факторингу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Дослідивши Договір відступлення прав вимоги від 30.11.2023 № 1-30/11/2023, укладеного між ТОВ «ФК «ДЖОБЕР» та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», суд встановив, що відповідно до п. 1.1 Договору відступлення прав вимоги, Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як сторону - кредитора у Кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Кредитору вартість Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору).
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що в дату підписання цього Договору відступлення Прав Вимоги Кредитор вважається таким, що відступив, а Новий кредитор таким, що набув Права Вимоги до Боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за Кредитним договором.
Права Вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі. З дати підписання Договору відступлення Права Вимоги Новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися Правом Вимоги на власний розсуд без згоди Кредитора.
Кредитор зберігає права та обов`язки, визначені Кредитним договором, щодо правового режиму збереження та розкриття інформації за зазначеними договорами. Новий кредитор зобов`язується забезпечити дотримання тих самих умов збереження та розкриття інформації, які були визначені Кредитним договором та Договором забезпечення для Кредитора. У випадку наступного відступлення Права Вимоги договори про відступлення права вимоги також повинні містити зобов`язання нового кредитора щодо забезпечення дотримання тих самих умов збереження та розкриття інформації, які були визначені Кредитним договором для Кредитора.
При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому проваджені та усіх судових спорах, пов`язаному з Правом вимоги.
Отже, відповідно до умов договору, право вимоги перейшло до позивача день підписання Договору відступлення прав вимоги, тобто 30.11.2023, а отже позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Дослідженням Витягу з Реєстру прав вимоги від 30.11.2023 та Виписки з особового рахунку за кредитним договором від 12.04.2020 № 478997, встановлено, заборгованість за кредитним договором складає 61827,50 грн, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2500,00 грн; з простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 59327,50 грн.
Розмір заборгованості розрахований за період з 12.04.2020 по 26.12.2025 станом на 26.12.2025.
Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.04.2020 № 478997 у сумі 2500,00 грн
Як убачається з п. 2 Договору (Акцепт) загальний розмір наданого кредиту становить 2500,00 гривень.
Відповідно до п. 3 Договору, строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього Договору та перерахування (видачі) коштів Позичальнику, а саме: з 12.04.2020 року по 10.05.2020 року включно.
Доказів повернення суми кредиту та сплати процентів за договором матеріали справи не містить, сторонами доказів протилежного не надано.
Отже, дійшовши висновку про укладеність між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, доведеність виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, доведеність переходу прав вимоги до позивача, неповернення відповідачем суми кредиту за договором, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2500,00 грн підлягають задоволенню.
Щодо стягнення простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 59327,50 грн. 
Як встановлено судом, загальний розмір наданого кредиту становить 2500,00 гривень.
Відповідно до п. 3 Договору, строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього Договору та перерахування (видачі) коштів Позичальнику, а саме: з 12.04.2020 року по 10.05.2020 року включно.
Пунктом 4 Договору передбачено нарахування відсотків, зокрема: проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90 % від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка становить) 693.50 % від суми позики. Тип процентної ставки - фіксована.
Пунктом 5 Договору визначена та узгоджена загальна вартість позики, яка становить 3,877,50 гривень.
Відповідно до п. 13. Договору, строк дії цього Договору складає 29 днів, починає свій перебіг з моменту одержання Позикодавцем на його пропозицію укласти цей електронний договір (оферту) відповіді Позичальника про прийняття (акцепт) цієї пропозиції та закінчується 10.05.2020. 
Умови пролонгації Договір не містить, між сторонами договору не погоджувались.
Також умовами Договору передбачено, що закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 14 Договору).
За прострочення зобов`язань умовами Договору передбачена можливість позикодавця нараховувати пеню за несвоєчасну сплату суми кредиту та відсотків за її користування.
Водночас позовні вимоги щодо стягнення пені позивачем не заявлялись, позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Доказів сплати процентів за договором матеріали справи не містить, сторонами доказів протилежного не надано.
Отже, суд дійшов висновку, що розмір процентів за користування кредитом підлягає зменшенню до обумовленої у договорі суми нарахованих процентів за користування кредитом (в межах 29-денного строку кредитування), яка становить 1377,50 грн.
Таким чином, суд виснував про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог: в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12.04.2020 № 478997 у розмірі 3877,50 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 2500,00 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1377,50 грн.
Окрім цього, суд зазначає, що не бере до уваги аргументи та доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони стосуються іншого договору, укладеного 02.04.2020 відповідачем з іншим первісним кредитором ТОВ «ФК «ВЕРОНА».
Також до відзиву на позов, відповідач долучив заяву про застосування строків позовної давності.
Дослідженням вказаної заяви, встановлено, що вона стосується іншої цивільної справи - справи № 947/17126/26, яка у цьому провадженні судом не розглядається.
У заяві відповідач просить застосувати строки позовної давності до вимог ТОВ «ФК «АЙКОНДЕБТ КОЛЛЕКШН» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1598612 від 02.04.2020, який не є предметом розгляду у цій справі.
За наведених обставин, суд не бере до розгляду вказану заяву про застосування строків позовної давності.
Водночас вважає за можливе та необхідне надати оцінку наявності чи відсутності підстав для застосування строків позовної давності у цій справі.
Отже, кредитний договір укладений 12.04.2020.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набув чинності було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину (ст. 257 ЦПК України встановлює загальну позовну давність у три роки). Набув чинності 02.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
У подальшому Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Набув чинності 17.03.2022.
Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.
4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX.
Цей Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Отже, ураховуючи, що кредитний договір укладений в період дії карантинних заходів, у подальшому строки позовної давності були продовжені Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX, а потім зупинені Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-IX, суд дійшов висновку, що перебіг строків для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором розпочався з 04.09.2025, а отже на момент звернення позивачем до суду з вказаним позовом (11.02.2026) трирічний строк позовної давності не сплинув.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог на 6,27% (розрахунок: 3877,50 х 100 / 61827,50), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 166,90 грн (розрахунок: 2662,40 х 6,27%) покладаються на відповідача.
Щодо витрат на правничу допомогу
Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правову допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).
Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. 
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
Позивач надав суду орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
Суд вважає такі витрати невиправдано завищеними, з урахуванням заборгованості за тілом кредиту - 2 500,00 гривень, стягнутої загальної заборгованості у розмірі 3877,50 гривень, яка складає 6,27 % задоволених позовних вимог, тому зменшує розмір витрат на правову допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача до 2000,00 гривень. 
Саме такий розмір витрат на правову допомогу є достатнім та справедливим з врахуванням вищенаведених обставин.
Керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Закон України «Про споживче кредитування», ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 275, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за Договором від 12.04.2020 № 478997 в розмірі 3877 (три тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 50 копійок, яка складається з: 2 500,00 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 1377,50 грн - заборгованості за відсотками.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» судовий збір у розмірі 166 (сто шістдесят шість) гривень 90 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», ЄДРПОУ: 44002941, адреса: 01042, м. Київ, вулиця Саперне Поле, 12, інше, нежитлове приміщення 1008.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду підписано 29.06.2026.

Суддя              Ю. А. Скриль