Справа № 953/14264/25
н/п 2/953/1415/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Демченко С.В.,
секретар судового засідання – Тюльпа Я.Д.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
31 грудня 2025 року засобами «Електронний суд» директор ТОВ «ФК «Паріс» Дячок С.М. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 164 грн 12 коп. та судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «РВС БАНК» підписано заяву-договір № 0037651 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами вказаного кредитного договору відповідачці було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 25 641 грн 03 коп., строком дії кредиту 24 місяці, процентною ставкою 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводженням кредиту - 3 % від суми наданого кредиту. У день підписання заяви-договору № 0037651 від 12 серпня 2019 року, відповідачка отримала платіжку картку, яка відкрита відповідно до умов заяви-договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки від 12 серпня 2019 року. Грошові кошти в сумі 25 641 грн 03 коп. були зараховані АТ «РВС Банк» 12 серпня 2019 року на картковий рахунок клієнта. 05 березня 2020 року між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладений договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1. Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідачки за заявою-договором № 0037651 від 12 серпня 2019 року на загальну суму 33 653 грн 82 коп., з яких: 25 641 грн 03 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 628 грн 18 коп. - заборгованість за процентами, 5 384 грн 61 коп. - заборгованість за комісією, 1 700 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня). Крім того, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 33 653 грн 82 коп., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.7.2.17 Публічної пропозиції, позивачем нараховано: 2 092,68 грн за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 по 23.02.2022 року та 6 717,62 грн - інфляційних втрат за період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 січня 2026 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 січня 2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Представник позивача ТОВ «ФК «Паріс» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, правом надання відзиву на позовну заяву не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Відповідно до ухвали суду від 07 січня 2026 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до такого висновку.
Суд встановив, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву-договір № 0037651 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
У вказаній заяві міститься, зокрема: персональні дані відповідачки та прохання надати їй споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту – 25 641,03 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту.
Вказана заява підписана відповідачкою власноручно.
Умови кредитування серед іншого відображені і в паспорті про споживчий кредит, який підписаний відповідачкою власноручно. 
Також до матеріалів справи долучений Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, підписаний відповідачкою власноручно.
Як вбачається з меморіальних ордерів від № 4577, № 4578 від 12 серпня 2019 року, на рахунок відповідачки були перераховані грошові кошти, а саме: 25 000 грн (видача кредиту відповідно до кредитного договору № 0037651 від 12 серпня 2019 року), а також 641,03 грн - дисконт при видачі кредиту відповідно до кредитного договору № 0037651 від 12 серпня 2019 року).
05 березня 2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» укладений договір про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1, за умовами якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками.
Відповідно до п. 3.1 цього договору права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього договору.
05 березня 2020 року АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» склали даний акт прийому-передачі прав і документів до договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05 березня 2020 року, згідно з п. 1 якого, у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05 березня 2020 року АТ «РВС БАНК» передало, а ТОВ «ФК «ПАРІС» прийняло право вимоги до позичальників зазначених в додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 05/03/2020-1 від 05 березня 2020 року. Загальна сума права вимоги, що переходить до нового кредитора становить 21 258 614,53 грн.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 05/03/2020-1 про відступлення прав вимоги від 05 березня 2020 року, АТ «РВС БАНК» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідачки за заявою-договором № 0037651 від 12 серпня 2019 року на загальну суму 33 653 грн 82 коп., з яких: 25 641 грн 03 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 628 грн 18 коп. - заборгованість за процентами, 5 384 грн 61 коп. - заборгованість за комісією, 1 700 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного TOB «ФК «Паріс», станом на 15 грудня 2025 року заборгованість відповідачки за заявою-договором № 0037651 від 12 серпня 2019 року становить - 33 653 грн 82 коп., з яких: 25 641 грн 03 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2 628 грн 18 коп. - заборгованість за процентами, 5 384 грн 61 коп. - заборгованість за комісією, 1 700 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня).
Також ТОВ «ФК «Паріс» у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, за період з 05 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року нараховано: 3 % річних у розмірі 2 092,68 грн та 6 717,62 грн - інфляційні втрати.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Суд встановив, що 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву-договір № 0037651 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
У вказаній заяві-договорі сторони погодили суму договору, розмір щомісячних процентів, строк кредитування та інші істотні умови.
За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення між відповідачкою та АТ «РВС БАНК» кредитного договору.
АТ «РВС БАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідачка не виконала свого зобов`язання та не погасила кредитної заборгованості.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права вимоги грошової вимоги АТ «РВС БАНК» на користь ТОВ «ФК «Паріс» до боржника ОСОБА_1 .
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
На час розгляду справи судом відповідачка не надала даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0037651 від 12 серпня 2019 року у загальному розмірі 29 269,21 грн, з яких: 25 641,03 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 628,18 грн - заборгованість за відсотками, пені – 1 700 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
У зв`язку з простроченим грошовим зобов`язанням позивачем нараховано 2 092,68 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 05.03.2020 по 23.02.2022; - 6 717,62 гривень інфляційні втрати за період з 05.03.2020 по 23.02.2022.
Відповідачем вказаних розрахунків заборгованостей не спростовано.
Водночас суд дійшов висновку, що вимоги позивача у частині стягнення з відповідача заборгованості за комісіями у розмірі 5 384,61 грн не підлягають задоволенню, з огляду на таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які кредитор здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.
Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.
Таким чином, вказана комісія у сумі 5 384,61 грн стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає, та в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 2127 грн 11 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» заборгованість за кредитним договором № 0037651 від 12 серпня 2019 року у розмірі 38 779 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят дев`ять) гривень 61 копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс» судовий збір у розмірі 2 127 (дві тисячі сто двадцять сім) гривень 11 копійок.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині – відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Паріс», код ЄДРПОУ 38962392, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, будинок 37, офіс 535.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 08 травня 2026 року.
Суддя С. В. Демченко