ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/601/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гули У. І., секретар судового засідання Клапків Н. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнер", вул. Михайла Грушевського, буд. 9-Б, м. Київ, 01021
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Мельник", вул. Гната Хоткевича, буд. 65, корп. 2, кв. 38, м. Івано-Франківськ, 76002
про стягнення заборгованості в сумі 11 200 000,00 грн.
за участі представника позивача Лазоренка І.В.
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Люнер" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Мельник" про стягнення 11 200 000,00 грн заборгованості за договором підряду від 16.10.2018. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на виконання умов договору підряду перерахував відповідачу 11 200 000,00 грн, однак в строки передбачені п. 5.1. Договору, тобто до 31.12.2020 роботи не були виконані відповідачем (не було розпочато їх виконання). Позовні вимоги обгрунтовані ст. 525, 526, 530, 610, 612, 837 ЦК України.
Ухвалою від 18.05.2026 суд відкрив провадження у справі № 909/601/26 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 09.06.2026. Встановив сторонам строк для подання заяв по суті.
Підготовче засідання суд відклав на 23.06.2026, 01.07.2026.
Ухвалою від 01.07.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.07.2026.
Оскільки у відповідача електронний кабінет відсутній, повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі здійснено шляхом направлення ухвали суду на його поштову адресу.
Направлена на поштову адресу відповідача ухвала суду від 18.05.2026 повернулась до суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".
Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема, містяться відомості про місцезнаходження.
Судом перевірено адресу відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з`ясовано, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Мельник" є: вул. Гната Хоткевича, буд. 65, корп. 2, кв. 38, м. Івано-Франківськ, 76002, і саме на вказану адресу направлялись ухвали суду. Ця ж адреса відповідача зазначена і в позовній заяві.
Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).
Враховуючи повернення до суду поштового відправлення з ухвалою з позначкою "за закінченням терміну зберігання", ухвала господарського суду вважається врученою відповідачу.
Нормами Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 ГПК України).
В постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі № 922/2887/16 викладена правова позиція, що сам лише факт не отримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, вказує на суб`єктивну поведінку сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").
У пункті 41 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" зазначено, "... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (див., nurtatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974-256) (Aleksandr Shevchenko v.Ukraine), заява №8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v.Ukraine) (ухвала), заява №50996/99, від 14 жовтня 2003 року)".
Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області про відкриття провадження у справі № 909/601/26 від 18.05.2026 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
В контексті викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином, у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, повідомлений про розгляд даної справи.
Відповідач відзив на позов не подав, правом участі у змагальному процесі через представника не скористався.
З врахуванням викладеного в судовому засіданні 07.07.2026 розглянуто справу по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України та прийнято рішення про задоволення позову.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
16.10.2018 між ТОВ «БК «Мельник» (надалі - Підрядник, Відповідач) та ТОВ «ЛЮНЕР» (надалі - Замовник, Позивач) було укладено договір підряду (надалі -договір).
За умовами Договору (п.1.1) Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на власний ризик виконати, у відповідності до умов даного Договору, роботи за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, 229В. Відповідно до п. 1.2. Договору характер робіт, що виконується Підрядником - загальнобудівельні роботи.
Згідно п. 2.1. Договору Підрядник бере на себе наступні зобов`язання: -виконати обумовлені роботи, вказані в п. 1.2. даного Договору, у встановлені терміни у відповідності до проектів, кошторисів, а також робочих креслень; - здати в обумовлені терміни Замовнику виконані роботи за даним Договором.
Відповідно до п. 4.1. Договору загальна сума Договору становить 11 200 000,00 грн. з ПДВ, що на дату укладення цього Договору складає еквівалент 401 031,22 долари США за офіційним курсом НБУ гривні до долара США (станом на 16.10.2018 курс становить 27,928 грн. за 1 долар США), шляхом перерахування 100% вказаної суми одним або кількома авансовими платежами безготівковим розрахунком на поточний рахунок Підрядника вказаний в цьому Договорі не пізніше 10 днів з моменту підписання Договору.
Пунктом 5.1. Договору встановлено, що термін виконання робіт з 17.10.2018 до 14.06.2019.
Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін.
На виконання умов Договору Замовником було перераховано підряднику 11 200 000,00 гр, що підтверджується наступними платіжними інструкціями:
4 000 000,00 грн - платіжною інструкцією № 285 від 16.10.2018;
4 000 000,00 грн. - платіжною інструкцією № 287 від 22.10.2018;
3 200 000,00 грн - платіжною інструкцією № 288 від 23.10.2018.
За результатами виникнення першої події - отримання грошових коштів, Підрядником було складено та зареєстровано в ЄРПН наступні податкові накладні: № 15 від 17.10.2018; № 18 від 22.10.2018; №20 від 23.10.2018.
27.12.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1. Згідно з п. 1 даної додаткової угоди пункти 5.1. та 5.3. Договору викладено в наступній редакції:
5.1. Термін виконання робіт з 17.10.2018 до 31.12.2019.
5.3. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, діє до 31.01.2020 року, а в частині грошових та гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання Сторонами.
20.12.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2. Згідно п. 1 даної додаткової угоди пункти 5.1. та 5.3. Договору викладено в наступній редакції:
5.1. Термін виконання робіт з 17.10.20218 року по 31.12.2020 року.
5.3. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, діє до 31.12.2020 року, а в частині грошових та гарантійних зобов`язань - до їх повного виконання Сторонами.
Позивач виконав свої обов`язки по Договору своєчасно та в повному обсязі.
Разом з тим, як стверджує позивач, в строки, передбачені п. 5.1. Договору роботи не були виконані Відповідачем, що стало підставою звернення позивача до суду.
З метою досудового врегулювання спору 01.05.2026 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу, у якій просив повернути грошові кошти у сумі 11 200 000,00 грн, отримані відповідачем за договором, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та квитанцією АТ "Укрпошта".
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів.
Цивільним законодавством визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України ).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Вимогами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Судом встановлено, що згідно з умовами Договору підряду від 16.10.2018 замовник доручає, а підрядник зобов"язується на власний ризик виконувати роботу (загальнобудівельні роботи) за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Євгена Коновальця, 229В. Сторонами було досягнуто домовленості про те, що загальна сума договору становить 11 200 000,00 грн ( п.4.1. договору), терміни виконання робіт до 31 грудня 2020 роботи (додаткова угода № 2 ). 
На виконання умов Договору Замовником було перераховано підряднику 11 200 000,00 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: 4 000 000,00 грн - платіжною інструкцією № 285 від 16.10.2018; 4 000 000,00 грн - платіжною інструкцією № 287 від 22.10.2018; 3 200 000,00 грн - платіжною інструкцією № 288 від 23.10.2018.
Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 названої статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За приписами частин 1 та 3 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Відповідно до статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Згідно з частиною 2 статті 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (частина 3 статті 571 ЦК України).
Разом з тим, суд наголошує на тому, що до спірних правовідносин як аналогічні можуть застосовуватись норми частини 2 статті 693 ЦК України, які надають покупцю, який сплатив суму попередньої оплати, право вимоги повернення попередньої оплати у разі ненадання продавцем товару, або як у даному випадку невиконання робіт що підтверджені актами у строк визначений договором (надання послуг).
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконаних будівельних робіт відповідачем чи повернення відповідачем позивачу попередньої оплати в сумі 11 200 000,00 грн.
Отже, оскільки відповідач доказів виконання своїх зобов`язань не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення 11 200 000,00 грн попередньої оплати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За змістом ст. ст. 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
З огляду на зазначене, ТОВ "Люнер" довело обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
При ухваленні рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (п.5 ч.1 ст.237 ГПК України). У резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (п.2 ч.5 ст.238 ГПК України).
Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
У ч.1 ст.123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.
Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ухвалив:
позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Мельник» (76002, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Гната Хоткевича, 65, корп. 2, кв. 38, код ЄДРПОУ 38331638) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮНЕР» (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 9-Б, код ЄДРПОУ 39902394) 11 200 000,00 грн основного боргу, а також суму судового збору - 134 400,00 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 07.07.2026.

Суддя У. І. Гула