Справа №: 398/3348/26	

провадження №: 2/398/3483/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"23" червня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 241,46 грн та судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 квітня 2025 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 599199330. За умовами договору відповідачка отримала кредит у розмірі 6 300,00 грн. Договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти перераховано на її банківську платіжну картку. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, право вимоги якої через ланцюг відступлень (від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а згодом — до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») перейшло до позивача на підставі Договору факторингу. Згідно з розрахунком позивача, загальна сума заборгованості, заявлена до стягнення, становить 19 241,46 грн, яка складається з: 6 300,00 грн — заборгованості за тілом кредиту; 12 563,46 грн — заборгованості за відсотками; 378,00 грн — заборгованості за комісією. Вимоги про стягнення нарахованих штрафних санкцій позивач не заявляє.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 травня 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів щодо належності банківської картки відповідачці та руху по ній кредитних коштів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи вона повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової повістки поштою за зареєстрованим місцем її проживання. До суду повернувся конверт із відмовою про причини невручення “адресат відсутній”. Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань від відповідачки до суду не надходило.
Оскільки відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала, та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК датою ухвалення рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Укладення кредитного договору, його умови та видача коштів
Відповідно до Паспорта споживчого кредиту від 20 квітня 2025 року, відповідачка ОСОБА_1 ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Вказаний Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
20 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Кредитний договір № 599199330. Суд дослідив електронну копію цього договору. Відповідачка приєдналася до запропонованого кредитодавцем договору, підписавши його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора “М?ХМ”.
Договором встановлені такі основні умови кредитування:
сума кредиту: 6 300,00 грн;
строк кредитування: до 1826 днів (кінцева дата повернення кредиту — 20.05.2030 року);
дисконтний період: 30 днів від дати отримання кредиту (до 20.05.2025 року);
процентна ставка: знижена (дисконтна) ставка становить 0,12% від суми кредиту за кожний день користування в межах дисконтного періоду; базова процентна ставка становить 0,98% від суми кредиту за кожний день користування у разі неповернення коштів до закінчення дисконтного періоду.
Окремо умовами договору врегульовано питання сплати комісії, розмір якої згідно з Паспортом кредиту та п. 8.5 Договору становить 378,00 грн. У пункті 1.1.16 Договору сторони визначили, що: «Комісія за надання кредиту або Комісія — грошові кошти, які Позичальник... зобов`язаний сплатити Кредитодавцю у якості однієї із форм оплати за надані Кредитодавцем послуги за Договором». Водночас у пункті 8.4 Договору зазначено наступне: «Комісія за надання Кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги Кредитодавця. Комісія за надання кредиту Позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються Кредитодавцем за цим Договором». 
На виконання умов зазначеного договору первісний кредитор ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» ініціював перерахування кредитних коштів у розмірі 6 300,00 грн на банківську платіжну картку відповідачки. Факт належності рахунку відповідачці та зарахування на нього коштів підтверджено листом АТ «Ощадбанк» від 02.06.2026 року, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів. Згідно з інформацією банку, платіжна картка № НОМЕР_1 дійсно емітована на ім`я ОСОБА_1 , і відповідно до наданої банківської виписки та платіжної інструкції, на вказаний рахунок 21 квітня 2025 року було здійснено переказ кредитних коштів у сумі 6 300,00 грн (операцію проведено банком 22.04.2025 року).

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості
Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, складеними первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та наступним кредитором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 599199330 від 20.04.2025 року належним чином не виконувала.
У зв`язку з порушенням умов договору утворилася заборгованість, загальна сума якої станом на дату подання позову, згідно з долученими розрахунками та випискою з особового рахунку, становить 19 241,46 грн. Зазначена сума, яка заявлена позивачем до стягнення, складається із: – заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) — 6 300,00 грн; – заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом — 12 563,46 грн; – заборгованості за комісією — 378,00 грн.
Як вбачається з позовної заяви та розрахунків, за договором також були нараховані штрафні санкції (пеня, штрафи) у розмірі 3 150,00 грн, однак позивач добровільно відмовився від їх стягнення в межах даного позову. Власного контррозрахунку чи доказів погашення вказаної заборгованості відповідачка суду не надала.
Відповідно до пунктів 9.1.1.7 та 7.2.2 кредитного договору, у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі шляхом повідомлення позичальника про дострокове розірвання договору.
Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з наявністю у відповідачки простроченої заборгованості по оплаті процентів тривалістю понад один місяць, кредитором направлено ОСОБА_1 відповідне повідомлення. Згідно зі змістом зазначеного повідомлення, кредитор достроково розірвав кредитний договір № 599199330 з 16 листопада 2025 року та висунув вимогу про необхідність повної оплати всієї суми заборгованості. Відповідно до п. 9.2.2.9 Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити платежі протягом 30 календарних днів від дати отримання такого повідомлення.

Перехід права вимоги
Право грошової вимоги за кредитним договором № 599199330 від 20.04.2025 року перейшло до позивача внаслідок послідовного відступлення прав за ланцюжком договорів факторингу.
24 червня 2025 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/41. Факт передачі права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за цим договором підтверджується Витягом з Реєстру прав вимоги від 24.06.2025 року, а також Актом звірки взаємних розрахунків та Протоколом узгодження предмету факторингової операції від 24.06.2025 року.
У подальшому, 04 грудня 2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Клієнт) та позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 04/1225-01. Перехід права вимоги до позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру прав вимог № 1 від 04.12.2025 року та Витягом із зазначеного Реєстру, згідно з яким право вимоги до ОСОБА_1 було відступлено позивачу. Оплатність цього відступлення підтверджується платіжною інструкцією щодо сплати фінансування за відповідним реєстром прав вимоги.

Норми права, які застосував суд
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 ЗУ “Про споживче кредитування” договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). 
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України “Про електронну комерцію” електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Згідно з частинами першою та другою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотивована оцінка і висновки суду
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 20 квітня 2025 року між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачкою ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 599199330, укладеного в електронній формі. Відповідачка була обізнана з умовами кредитування, в тому числі з порядком нарахування відсотків та комісії, і погодилася з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 207 ЦК України прирівнюється до власноручного підпису та створює для сторін відповідні правові наслідки.
Належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у розмірі 6 300,00 грн підтверджується наданою на виконання ухвали суду інформацією АТ «Ощадбанк», згідно з якою платіжна картка № 4790-72XX-XXXX-6669 емітована на ім`я ОСОБА_1 , і на неї 21.04.2025 року було зараховано вказану суму кредиту. Водночас відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту не виконала.
Оцінюючи обґрунтованість заявленого до стягнення розміру заборгованості за відсотками у сумі 12 563,46 грн, суд виходить з такого. Згідно з умовами договору загальний строк кредитування становить 1826 днів (до 20.05.2030 року). Договором передбачено дисконтний період тривалістю 30 днів зі зниженою процентною ставкою (0,12% на день), після закінчення якого, у разі неповернення кредиту, застосовується базова процентна ставка у розмірі 0,98% на день. Оскільки нарахування спірної суми відсотків здійснювалося позивачем у межах погодженого сторонами 5-річного строку кредитування до моменту дострокового розірвання договору 16.11.2025, а застосування погодженої сторонами базової процентної ставки не перевищує обмежень, встановлених ЗУ “Про споживче кредитування”, нарахування відсотків є правомірним.
Щодо позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 378,00 грн, суд враховує, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом правомірно включають комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Зі змісту п. 8.4 та 8.5 кредитного договору вбачається, що вказана комісія має одноразовий характер, стягується саме за послугу з надання кредиту і не є щомісячною платою за надання інформації. Враховуючи принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) та презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також те, що відповідачка не заперечувала дійсність зазначеного пункту договору, суд вважає вимогу про стягнення заборгованості за комісією обґрунтованою та правомірною.
Відповідачка не надала суду жодних доказів на спростування правильності нарахувань, не подала власного контррозрахунку та не надала доказів погашення боргу.
Враховуючи, що до позивача на підставі послідовного ланцюга договорів факторингу (від 24.06.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» і від 04.12.2025 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором, і факт цього переходу документально підтверджений витягами з Реєстрів прав вимоги, позивач набув статусу нового кредитора та має право вимагати виконання зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі на загальну суму 19 241,46 грн, яка складається з: 6 300,00 грн — заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); 12 563,46 грн — заборгованість за відсотками; 378,00 грн — заборгованість за комісією.

Щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, то суд дійшов таких висновків.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав Договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 року з додатком (Протоколом погодження вартості послуг), Додаткову угоду № 25771509993 від 21.01.2026 року, Акт прийому-передачі наданих послуг, свідоцтво та ордер адвоката, відповідно до яких позивачу Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Тимошенка О.О. надано послуги професійної правничої допомоги (зокрема, складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, підготовка клопотань та адвокатського запиту) на загальну заявлену суму 7 000,00 грн. 
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Верховний Суд у справі №873/212/21 дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Керуючись критеріями обґрунтованості та співмірності судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а саме те, що заборгованість виникла за договором споживчого кредитування, беручи до уваги що ця справа є малозначною, розглядається в порядку спрощеного провадження, позовна заява є типовою для адвоката, суд визнає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень. 
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 599199330 від 20.04.2025 року у загальному розмірі 19 241 (дев`ятнадцять тисяч двісті сорок одна) гривня 46 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 43541163, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 23 червня 2026 року.

Суддя        В.В. Орловський