ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 р. 	Справа № 440/14230/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2025, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 20.11.25 у справі № 440/14230/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 30 вересня 2025 року №163750033207 Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.04.1992 по 20.08.2000 роки за Списком № 2;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву від 23.09.2025 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, з урахуванням висновків суду щодо достатнього пільгового стажу.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 440/14230/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком №163750033207 від 30.09.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.08.2025 з урахуванням пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.04.1992 по 02.08.2000.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 989,96 грн (дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень дев`яносто шість копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивачу було відмовлено у підтвердженні стажу роботи: з 01.04.1992 по 20.08.2000 на посаді травильника прецизійного травлення у металозаготівельному цеху у виробництві електронної техніки та радіоапаратури на Полтавському заводі газорозрядних ламп (з 1995р. - ВАТ “Полтавський завод газорозрядних ламп”) та 01.06.2003 по 10.096.2003 на посаді укладальник деталей та виробів у виробництві устаткування для радіо, телебачення та зв`язку в ТОВ “Завод газорозрядних ламп", що зараховується до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону, оскільки відсутні відомості про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць (відсутність Переліків робочих місць, професій, посад, що є додатками до наказів від 12.11.1993 № 351, від 28.12.1998 № 284 про результати атестації робочих місць), відсутні відомості про роботу в шкідливих умовах праці з 03.08.2000 по 20.08.2000 та з 02.06.2003 по 10.09.2003, відсутні відомості про оплату праці за періоди з 01.04.1992 по 31.12.1998р., з 01.05.2000 по 31.05.2000р., з 01.07.2000 по 02.08.2000р., з 01.06.2003 по 31.08.2003р. Отже, підтверджений належними документами, страховий стаж - 35 років 03 місяці 03 дні, пільговий стаж за списком №2 становить 1 місяць 0 днів 26 днів, оскільки не підтверджений в порядку визначеному законодавством, що є недостатнім для призначення пенсії. Вказує, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 27.08.2029 року або при підтвердженні необхідного пільгового стажу. Звертає увагу суду, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі ди виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Вказує, що встановлення підстав для призначення або відмови у призначенні пенсії відноситься до повноважень Пенсійного фонду України і жоден інший орган не може підміняти собою виконання таким органом покладених на нього функцій. Тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію у питаннях призначення пенсії, це дискреційні повноваження вказаного органу. 
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України зі заявою від 23.09.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058.
За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Житомирській області.
ГУ ПФУ в Житомирській області рішенням №163750033207 від 30.09.2025 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи у розмірі 10 років.
У рішенні зазначено, що загальний страховий стаж позивача становить 35 років 03 місяці 03 дні, пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 01 рік 00 місяців 26 днів відповідно до рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XI (далі Закон №1788-XI) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
В силу пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт зі шкідливими і важкими умовами праці за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Щодо відмови у призначенні пенсії за віком через відсутність результатів атестації, суд зазначає таке.
В матеріалах справи міститься:
- копія наказу ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" від 28.12.1998 №284, яким затверджено списки робочих місць, що підтверджує право на пільги та компенсації, передбачені законодавством;
- копія наказу ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" від 12.11.1993 №351, яким затверджено доданий Перелік робочих місць, виробництв, робіт, процесій і посад робітників, що підтверджує право на пільги і компенсації, передбачені законодавством.
Згідно з висновком Державної експертизи умов праці від 10.02.2004 №153 в.о. головного державного експерта з умов праці Островською Т.С. зроблено висновок, що застосування на підприємстві матеріалів атестації робочих місць за умовами праці, яка проведена у ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» у грудні 1998 року (наказ про результати атестації від 28.12.1998 для надання пільг та компенсацій, в тому числі, пільгового пенсійного забезпечення, є можливим до 01.07.2004, в тому числі пільгового пенсійного забезпечення за роботу у шкідливих умовах праці.
Таким чином, експертом з умов праці надано оцінку застосування матеріалів атестації у ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп".
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 (справа №520/15025/16-а, провадження №11-1207апп19) особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву наявність пільгового стажу ОСОБА_1 в частині періодів роботи з 01.04.1992 по 20.08.2000 у ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп".
Для висновку про відсутність у ОСОБА_1 пільгового стажу відповідач у спірному рішенні №163750033207 від 30.09.2025 визначив підставу – пільговий стаж становить 01 рік 00 місяців 26 днів відповідно до рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, яка створена при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 07.09.1987, зі змісту якої встановлено, що у періоди трудової діяльності позивача з 01.04.1992 по 02.08.2000 (а не по 20.08.2000, як зазначено у позовній заяві) працювала травильником прецизійного травлення другого розряду (наказ № 1613 від 24.04.1992). 
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 №10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення" у розділі 21700000 XVI. "Виробництво виробів електронної техніки та радіоапаратури" пункті 2170100а) Робітники 2170100а-19190 також містить професію травильника прецизійного травлення, яка віднесена до списку №2.
Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" у розділі ХVІ "Виробництво електронної техніки та радіоапаратури" також містить професію 2170100а-19190 травильника прецизійного травлення.
Отже, впродовж періоду з 01.04.1992 по 02.08.2000 ОСОБА_1 працювала травильником прецизійного травлення другого розряду на різних дільницях ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп", та протягом цього періоду її трудова діяльність була віднесена до професій та посад, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. 
До періоду пільгової роботи з 01.01.1992, але не більше як до 11.03.1994, судом застосовано Списки №1, 2, затверджені Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 №10; пільгова робота продовжилася після 11.03.1994, але не більше як до 16.01.2003, судом застосовано Списки №1, 2, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.
Отже, з урахування вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Головним управлінням ПФУ в Житомирській області протиправно не враховано досліджені вище спірні періоди роботи позивача до її пільгового стажу.
Трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 , виданою 07.09.1987, підтверджено, що позивач працювала у період з 01.04.1992 по 02.08.2000 на ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп".
Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємства.
Періоди роботи на відповідних посадах та сам факт роботи позивача у ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" не оспорювалися відповідачем.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано; факт і періоди роботи визначаються відповідачем; професія та посада позивача міститься у списках виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а тому період з 01.04.1992 по 02.08.2000 безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні пільгового стажу роботи.
Ураховуючи фактичні обставини цієї справи, суд вважає, що зарахування періоду роботи з 01.04.1992 по 02.08.2000 на ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп", до пільгового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.
Права позивача порушені саме рішенням №163750033207 від 30.09.2025 про відмову у призначенні пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обрання належного способу захисту порушеного права на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України шляхом визнання оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №163750033207 від 30.09.2025 про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте суб`єктом владних повноважень необґрунтовано, без належного дослідження всіх обставин справи та поза урахуванням фактів, що мають суттєве значення для прийняття об`єктивного рішення за заявою позивача.
Окрім того, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у цій справі щодо підтвердження права позивача на зарахування до пільгового стажу за списком №2 періоду роботи з 01.04.1992 по 02.08.2000 на ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп", враховуючи те, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії не містить інших підстав відмови ніж ті, що зазначались вище та приймаючи до уваги, що судом обраховано пільговий стаж позивача (повних 8 років), належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 27.08.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку) з урахуванням пільгового стажу за період з 01.04.1992 по 02.08.2000.
Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Враховуючи положення, наведені вище, суд зазначає, що на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла необхідного віку (56 років), мала необхідний страховий стаж, який становить 33 роки 03 місяці 03 дні, та пільговий стаж 8 років (повних) на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Також колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Водночас колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та законним висновок суду першої інстанції, що у спірному випадку ОСОБА_1 досягла 56 років 26.08.2025, тобто пенсія за віком позивачу має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у даному випадку звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком №163750033207 від 30.09.2025 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.08.2025 з урахуванням пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.04.1992 по 02.08.2000.
Доводи апеляційної скарги з зазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду відповідача з правовою оцінкою обставин справи, установлених у процесі її розгляду.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 у справі № 440/14230/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова