ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року
м. Київ

справа № 143/612/24
провадження № 51-237 км 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора  ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
у режимі відеоконференції:
потерпілого ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вироки Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року та Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року стосовно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Черемошне Погребищенського району
Вінницької області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Погребищенський районний суд Вінницької області вироком від 23 липня 2025 року засудив ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Вінницький апеляційний суд 05 листопада 2025 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасував, ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 2861 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
За змістом судових рішень ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 14 лютого 2024 року у період з 17:30 до 21:17, керуючи автомобілем «CHERY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння на автодорозі Т-06-06 при в`їзді до м. Погребище Вінницького району Вінницької області, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожніх умов, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого, не впоравшись із керуванням, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя з подальшим зіткненням з деревом, унаслідок чого пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_8 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині застосування положень ст. 69 КК:
- не здійснив належний аналіз справи, що призвело до призначення надмірно суворого покарання;
- своїх висновків достатньо не мотивував, не навів вичерпних мотивів щодо необґрунтованості рішення місцевого суду, лише обмежився загальними формулюваннями;
- при призначенні покарання повною мірою не врахував даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, думки потерпілого, добровільного відшкодування останньому завданих збитків;
- суди:
- безпідставно відхилили доводи сторони захисту про недопустимість у справі доказів, які підтверджують стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 ; 
- не зважили на те, що:
- відібрання у ОСОБА_8 біологічних зразків крові відбулося з порушенням прав людини та вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), без його згоди;
- протокол отримання біологічних зразків для проведення експертизи від 14 лютого 2024 року не містить усіх важливих для кримінального провадження відомостей, складений без дотримання приписів ч. 2 ст. 106, ч. 3 ст. 105 КПК;
- у матеріалах справи відсутня постанова про визнання шприца з кров`ю речовим доказом, який до того ж стороні захисту не відкривався;
- у висновку експерта зазначено, що на експертизу надано одноразовий шприц об`ємом 20 мл, у той час як у протоколі про відібрання зразків записано про те, що кров була поміщена у шприц об`ємом 10 мл;
- жоден із допитаних свідків не надав показань про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, захисник просить урахувати наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Позиції учасників судового провадження
Захисник, засуджений і потерпілий підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Водночас захисник уточнила, що просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, з огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти досудового розслідування та судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі захисника, оскільки такі доводи відповідно до вимог ст. 438 КПК перевірці у касаційному порядку не підлягають.
Інші, викладені в касаційній скарзі доводи сторони захисту про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, що, на її думку, призвело до безпідставного засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 2861 КК, Суд уважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального й кримінального процесуального законів з огляду на таке.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їхню оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Оцінка доказів здійснюється судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК, правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, врахувавши, зокрема:
- показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;
- відомості, які містяться у:
- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 14 лютого 2024 року (з фототаблицями та план-схемою до нього);
- протоколах від 14 лютого 2024 року отримання біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;
- протоколі проведення слідчого експерименту від 26 травня 2024 року за участю потерпілого ОСОБА_7 ;
- висновках медичних, інженерно-транспортних експертиз № 553 від 20 лютого 2024 року, №№ 554, 555 від 20 лютого 2024 року, № СЕ-19/102-24/6636-ІТ від 11 квітня 2024 року, № 77/78 від 15 квітня 2024 року, № СЕ-19/102-24/6926-ІТ від 01 травня 2024 року.
Отже, дослідивши зібрані у справі докази та здійснивши їх аналіз, суд першої інстанції встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК, й, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння. 
Заразом суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого та потерпілого в частині заперечення перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статті 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення, та діям ОСОБА_8 дано правильну юридичну оцінку. Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 2861 КК, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а його вирок містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у ньому наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, тобто вирок відповідає вимогам статей 368, 370, 373, 374 КПК.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах пред`явленого обвинувачення.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК, у виді штрафу, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наслідки, що настали, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, примирився з потерпілим.
Ураховуючи наведене, а також думку потерпілого, який заявив про відсутність до обвинуваченого будь-яких претензій, та позицію обвинуваченого, який вину визнав частково, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також те, що він має міцні соціальні зв`язки, висловив бажання продовжити проходження військової служби задля захисту Вітчизни, суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_12 , доводи якої фактично є аналогічними до доводів, викладених у касаційній скарзі захисника  ОСОБА_6 , з дотриманням вимог 404, 405, 407, 412-414 КПК розглянув їх та дав на них вичерпні відповіді.
За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції, безпосередньо дослідивши за клопотанням захисника письмові докази, проаналізував їх, погодився з оцінкою, наданою судом першої інстанції при доведенні винуватості ОСОБА_8 , не знайшов під став для перекваліфікації дій обвинуваченого, як просила захисник, дійшовши таких висновків:
- біологічні зразки крові обвинуваченого отримані в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою 09 листопада 2015 року наказом № 1452/735 Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України (далі - Інструкція), і таке відібрання було обов`язковим з огляду на обставини кримінального провадження;
- зазначена процедура не є слідчою дією в розумінні статей 214, 223 КПК;
- відібрання біологічних зразків відбулося в закладі охорони здоров`я, медичним працівником;
- шприц зі зразком крові було поміщено до спеціального пакета, який було опечатано та підписано слідчим і працівниками лікарні;
- за даними висновку експерта № 553 від 20 лютого 2024 року в крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт у концентрації 3,2 проміле;
- те, що свідки не вказали, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, не може підтверджувати, що останній був тверезим;
- вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК, доведена поза розумним сумнівом.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не виявив допущення тих істотних порушень, які призвели до порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції.
Водночас апеляційний суд погодився з доводами прокурора про необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання.
Суд апеляційної інстанції вказав на те, що за встановлених у цьому кримінальному провадженні обставин суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК, не вмотивував своїх висновків щодо того, як дані про його особу та позиція потерпілого вплинули на зменшення суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та істотно знизили ступінь його тяжкості.
При цьому суд апеляційної інстанції слушно зауважив на тому, що порушення Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК.
Тож апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в цій частині та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк, визнавши його таким, що відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості й співмірності та є достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
Доводи про недопустимість доказів, які підтверджують стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , та неправильну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 2861 КК
Захисник у касаційній скарзі посилається на неправильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 2861 КК через недоведення того, що обвинувачений перебував на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, та допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при отриманні зразків крові ОСОБА_8 для проведення експертизи.
На обґрунтування цих доводів захисник зазначає про таке:
- протокол отримання біологічних зразків складений з порушенням норм КПК, що призвело до порушення прав людини і основоположних свобод;
- відібрання зразків проведено одноособово, без понятих та згоди обвинуваченого, який був без свідомості, без фото-, відеофіксації;
- в протоколі не відображено всю послідовність дій та відомостей, які важливі для кримінального провадження: точну назву, характеристику та кількість, місце зберігання, застосовані речовини.
Частиною 1 статті 2861 КК передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. 
Відповідно до згаданої Інструкції: 
- у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я (п. 8 Розділ І);
- якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження сечі (іншого біологічного середовища в разі неможливості взяття сечі) та крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений (п. 13 Розділ ІІІ).
За приписами ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, провадження 13-3кс22).
Оцінюючи доводи захисника про недопустимість протоколу отримання зразків для експертизи від 14 лютого 2024 року та, як наслідок, висновку експерта № 553 від 20 лютого 2024 року, колегія суддів виходить з такого.
Процесуальний порядок отримання зразків має реалізовуватися, по-перше, відповідно до загальних засад кримінального провадження щодо поваги до людської гідності та невтручання у приватне життя; по-друге, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в аспекті дотримання гарантій, передбачених статтями 3, 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), і, по-третє, з урахуванням походження об`єктів експертного дослідження.
Отримання біологічних зразків для експертизи є самостійною процесуальною дією, яка здійснюється в порядку, встановленому положеннями статей 241, 245 КПК, і про проведення якої складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу.
Крім того, колегія суддів ураховує, що в аспекті гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, за дотичною практикою ЄСПЛ право не свідчити проти себе не поширюється на інформацію, яка існує незалежно від волі особи та яку можна отримати, вдаючись до відповідних примусових повноважень, як, наприклад, отримання документів у належному процесуальному порядку, примусове відібрання зразків для встановлення стану алкогольного сп`яніння, а також зразків крові, сечі та шкіри для аналізу ДНК (постанова ККС ВС від 29 березня 2023 року у справі № 472/827/20).
У кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 суди встановили, що:
- відібрання у обвинуваченого зразків крові для встановлення факту сп`яніння, з огляду на обставини ДТП, було обов`язковим, проводилося на підставі постанови слідчого, у закладі охорони здоров`я, медичним працівником, що відповідає Інструкції, відтак права ОСОБА_8 у ході відібрання біологічних зразків не були порушені, підстави для визнання недопустимими протоколу від 14 лютого 2024 року та висновку експерта № 553 від 20 лютого 2024 року відсутні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах у справах №№ 930/623/22, 730/52/22;
- дослідження на вміст алкоголю крові обвинуваченого, який перебував у несвідомому стані, також узгоджується зі згаданим нормативним актом;
- відібрання у ОСОБА_8 біологічних зразків без участі понятих не вказує на порушення як вимог ч. 3 ст. 245 і ст. 241 КПК у їх взаємозв`язку, так і приписів ч. 7 ст. 223 цього Кодексу (постанови ККС ВС від 14 липня 2020 року у справі № 318/1411/18, від 17 вересня 2025 року у справі № 727/7144/22). 
Водночас суди перевірили доводи сторони захисту щодо наявності розбіжностей у протоколі від 14 лютого 2024 року та висновку експерта № 553 від 20 лютого 2024 року та їх вплив на допустимість цих доказів і визнали їх неспроможними з огляду на законність проведення процедури відбирання біологічних зразків крові в цілому. 
З огляду на викладене суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 2861 на ч. 1 ст. 286 КК.
Доводи щодо призначеного засудженому покарання
У касаційній скарзі захисник зазначає про неврахування при призначенні ОСОБА_8 покарання даних про його особу, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, думки потерпілого, добровільного відшкодування останньому завданих збитків.
Як убачається з вироку, апеляційний суд проаналізував встановлені судом першої інстанції обставини, дані про особу обвинуваченого, урахував обставини, які пом`якшують покарання, та дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 2861 КК, визнавши його таким, що відповідатиме принципам законності, індивідуалізації, справедливості й буде співмірним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. 
Водночас суд зважив на позицію потерпілого, який примирився з обвинуваченим, часткове визнання останнім своєї провини, наявність у ОСОБА_8 на утриманні неповнолітньої дитини, його позитивну характеристику та слушно вказав на те, що з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 діяння у сфері безпеки руху ці обставини не мають вирішального значення, і не встановив обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення. 
Тому Суд уважає доводи захисника в цій частині неспроможними.
Колегія суддів погоджується з викладеними у судових рішеннях висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу, уважає їх достатньо обґрунтованими та переконливими.
Беззаперечних доводів, які би ставили під сумнів законність судових рішень, умотивованість їхніх висновків щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК, та порушення права останнього на захист захисник у касаційній скарзі не навела.
Одночасно захисник у касаційній скарзі не зазначає, як відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про визнання шприца зі зразком крові ОСОБА_8 речовим доказом загалом вплинула на законність та обґрунтованість прийнятих судами рішень. Крім того, Суд зауважує на тому, що відповідно до ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, тож у разі виниклої необхідності сторона захисту не була позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування необхідного документу. 
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вироки Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року та Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3