Справа № 216/738/26
провадження 2/216/2255/26

РІШЕННЯ
іменем України

19 червня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Маланюка О.Я., 
за участю секретаря судового засідання Агурейчевої А.М., 
розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення належних сум заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, -

В С Т А Н О В И В:
06 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця») з вимогою про стягнення з відповідача одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію вперше, додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше та суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати станом на 31.12.2025 року.
Позовна заява мотивована тим, що позивач працював на підприємстві відповідача та 26.11.2024 року звільнений з посади чергового по залізничній станції Кривий Ріг Західний Криворізького регіонального відділу організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» виробничого штату виробничого підрозділу регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію вперше, згідно ст.38 КЗпП України та наказу № НОКР2-1351/ОС від 04.11.2024р.
Позивач вказує, що відповідач безпідставно не здійснив їй необхідних виплат при виході на пенсію а зазначив, що такі призупинені до окремого рішення керівництва. Вважає, що у зв`язку з тим, що її не було попереджено про погіршення умов праці та про наявність виплати конкретної суми вона дізналася згідно листа – довідки № 32/ДЗР-2 від 30.01.2026 року – звернулася до суду з позовною заявою.
Згідно ухвали суду від 16 лютого 2026 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судові засідання. 
Позивачка в судові засідання не явилася, поданою до суду заявою позивачка просила здійснювати розгляд справи без її участі та без участі її представника.
Позивачкою було подано до суду клопотання про посвідчення довіреності фізичної особи на участь у справі її представника Федоренка В.Г., подано відповідну довіреність, заяву представника позивачки, в якій останній не заперечував бути представником у справі та просив суд посвідчити довіреність.
Враховуючи приписи ч. 2 ст. 62 ЦПК України, ч.2 ст.60 ЦПК України та ч.2 ст. 58 ЦПК України, суд в судовому засіданні 13.05.2026 року, задовольнив клопотання позивачки щодо посвідчення довіреності фізичної особи на ведення справи, що розглядається, без виходу до нарадчої кімнати постановив відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, а засвідчена підписом судді копія довіреності приєднана до справи. Однак в подальшому ОСОБА_2 участі в судових засіданнях не брав, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, такий взяв участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі зазначив, що позивачка пропустила тримісячний строк звернення до суду з позовною заявою, вказав, що відповідач не відмовив у нарахуванні та виплаті одноразової та додаткової матеріальної допомоги про звільненні вперше з роботи передбаченої Колективним договором у зв`язку із звільненням на пенсію за віком, а лише призупинив виплату про, що позивачка була поінформована та добре обізнана. 
Також, відповідач, посилався як на підставу для призупинення у здійсненні виплати одноразової матеріальної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі 4 середньомісячного заробітку на п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. Так, указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. Який подовжувався Указами Президента України, й діє на теперішній час.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 , працювала на підприємстві відповідача та 26.11.2024 року звільнена з посади чергового по залізничній станції Кривий Ріг Західний Криворізького регіонального відділу організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» виробничого штату виробничого підрозділу регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію вперше, згідно ст.38 КЗпП України
Наказом (Розпорядженням) № НОКР-2-1351/ОС від 04.11.2024р. про припинення трудового договору (контракту) звільнено 26.11.2024 року ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за ст. 38 КУпАП. В наказі (розпорядженні ) зазначено – виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу у розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі 4 середньомісячного заробітку за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п.3.1.18 Колективного договору залізниці. Виплати здійснити згідно рішення Правління від 24.07.2023 № Ц-58/508-2023 в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, згідно з графіком погашення доведеним АТ «Укрзалізниця».
Листом від 30.01.2026 року, Виробничим підрозділом «Служба роботи станцій» АТ «Укрзалізниця» № 32/ДЗР-2 зазначено, що при звільненні працівників вперше з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію виплачується одноразова грошова допомога в залежності від стажу роботи. ОСОБА_1 , звільнена 26.11.2024 року за наказом № 1338/ос від 04.11.2024 року, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідно до п.3.1.18 Колективного договору Регіональної Філії «Придніпровська залізниця» виплата одноразової грошової допомоги по ч.1 - становить 3 (три) середньомісячних заробітків (посадових окладів) у сумі 54414,51 коп. та додаткову грошову допомогу по ч.2 - 4 (чотири) середньомісячних заробітків (посадових окладів) у сумі 72552,68 грн. Згідно протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 року № Ц-1-1.5-25.47-25 щодо розроблення плану дій операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства з 01.04.2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
Позивач в позові звернув увагу суду на те, що її не попереджено про погіршення існуючих умов оплати праці. 
Відповідач посилався як на підставу для призупинення у здійсненні виплати одноразової матеріальної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі 4 середньомісячного заробітку на п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. Так, указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. Який подовжувався Указами Президента України, й діє на теперішній час.
14.03.2022 правлінням АТ «Укрзалізниця» прийнято рішення (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) про деякі питання оплати праці працівників АТ «Укрзалізниця. Зокрема, п. 1.1.4 вказаного рішення вирішено на період дії правового режиму воєнного стану в Україні керівникам регіональних філії, філії, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступного заходу: інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.
Отже, позивачці не було відмовлено у проведенні такої виплати, а її відкладено до закінчення воєнного стану або зміни рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Відповідач переконаний, що звернення позивачки до суду є передчасним, оскільки порушення її права матиме місце у випадку, якщо відповідна виплата не буде здійснена відповідачем після закінчення воєнного стану або зміни рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». 
Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача подав клопотання про застосування строків позовної давності, зазначивши, що згідно ст.233 КЗпП встановлено тримісячний строк для звернення з даною категорією справ до суду.
Водночас, під час розгляду даної справи, представником відповідача не заперечено той факт, що позивачу не виплачена матеріальна допомога при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітків, та додаткова матеріальна допомога у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків про що було вирішено в Наказі (розпорядженні) № НОКР-2-1351/ОС від 04.11.2024р. про припинення трудового договору (контракту), тому, в силу положень ст.82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України).
Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України "Про колективні договори і угоди").
Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди").
За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України).
Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України).
Таким чином, положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі.
Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Колективним договором Придніпровської залізниці передбачено що при звільненні працівників вперше з роботи, у зв`язку із виходом на пенсію виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі: від 10 років 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівників за власним бажанням в зв`язку із виходом на пенсію протягом двох місяців після настання цього права виплачувати додатково матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах: при стажі роботи в галузі для жінок з 30 до 35 років - 4 середньомісячних заробітки. (п.3.1.18).
Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди або колективного договору стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.
Згідно наданого суду відповідачем листа від 06.09.2022 року,№ Ц/3-91/1459/Цпроф/30-22, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року, згідно до протоколу правління № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ "Укрзалізниця" було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання).
В наказі (Розпорядженні) № НОКР-2-1351/ОС від 04.11.2024р. про припинення трудового договору (контракту) вказано про здійснення виплат відповідано до рішення Правління від 24.07.2023 року № Ц-58/508-2023. Однак будь-яких належних доказів доведення до відома позивача такого рішення правління матеріали справи не містять. 
Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Суд зауважує, що одностороннє зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" не дає підстав для непроведення розрахунку в повному обсязі з працівником, що звільняється у зв`язку з виходом на пенсію.
Разом з цим, відповідач поставив вирішення питання про нарахування та виплати всіх належних працівникові (позивачу) від підприємства сум при звільненні (ст.116 КЗпП України), в залежності від припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», та за наявності відповідного рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», тобто від певних об`єктивних та суб`єктивних обставин, без визначення конкретних термінів для виконання останнім своїх майнових зобов`язань, щодо нарахування та виплати позивачу вказаних сум, що є порушенням реалізації принципу «легітимних очікувань» у досягненні позивачем бажаного результату: нарахування та виплата всіх належних йому від підприємства сум при звільнені (ст. 116 КЗпП України), що з урахуванням вищенаведених доводів відповідача, може за фактом ніколи й не настати, та у подальшому зробить неможливим ефективний захист порушених трудових та соціальних прав позивача, зокрема шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем при звільненні позивача безпідставно, в порушення встановленого порядку, не нараховані та не виплачені всі суми, які підлягали виплаті, а саме, матеріальна допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітків та додаткова матеріальна допомога у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків, у зв`язку з чим доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.
Позивачка отримала лист-довідку № 32/ДЗР-2 від 30.01.2026 року, про нарахований їй відповідно до п.3.1.18 Колективного договору РФ «Придніпровська залізниця» розмір 3 (трьох) середньомісячних заробітків (посадових окладів) – у сумі 54414,51 грн. та про розмір додаткової матеріальної допомоги у розмірі 4 середньомісячних заробітків (посадових окладів) в сумі 72552,68 грн.
АТ «Укразалізниця» надала самостійно, конкретну суму невиплачених позивачці матеріальних допомог, а тому суд приймає визначений розмір як належний, безспірний та обґрунтований.
Крім того, суд не приймає посилання відповідача про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності у зв`язку із наступним.
Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Крім того, Рішенням № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
У своєму рішенні від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 Конституційний суд навів висновок про те, що установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат без урахування того, що трудові відносини тривають (обов`язку роботодавця щодо своєчасної виплати заробітної плати), обмежує право на своєчасне одержання винагороди за працю, що суперечить частині сьомій статті 43 Конституції України.
Аналіз наведених норм права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року та від 11 грудня 2025 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Окрім того, з наказу про припинення трудового договору, який позивач отримала вбачається що розміри спірної матеріальної допомоги роботодавцем розраховані не були, також конкретні суми цієї допомоги, яка б належала до виплати не були повідомлені позивачці при звільненні, і їх нарахування та виплата відтермінована роботодавцем на невизначений термін, що залежить від настання певних подій. Ця обставина також не дає підстав вважати, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом має обраховуватися від дати звільнення 26 листопада 2024 року.
Таким чином, з врахуванням вимог ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом не пропущено.
Окрім того, належним способом захисту порушених прав позивача є вимога про стягнення сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.
Уразі порушення встановлених строків виплати грошових доходів населення (заробітна плата, пенсії, стипендії, соціальні виплати) підприємства, установи і організації всіх форм власності мають здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з їх несвоєчасною виплатою.
Компенсація провадиться відповідно до Закону №2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від21.02.2001р. №159.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту ІСЦ у відсотках для визначення суми компенсації.
ІСЦ для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних ІСЦ за період невиплати грошового доходу ІСЦ у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Відповідно до вимог ст. 47 та 116 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний провести повний розрахунок зі звільненим працівником в день звільнення. 
З урахуванням наведених вище норм права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 9680,18 грн., підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Як визначено ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення належних сум заробітної плати та компенсації втрати частини доходів - задовольнити.
Стягнути з відповідача з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , 136647,37 грн.(сто тридцять шість тисяч шістсот сорок сім гривень 37 коп.), з яких 54414,51 грн. - одноразова матеріальна допомога при звільненні на пенсію вперше, 72552,68 грн. – додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше, та 9680,18 грн. - сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати станом на 31.12.2025р.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одну гривню 20 коп.).
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення його повного тексту.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5. 
Повний текст рішення суду складений та підписаний 19.06.2026 року.

Суддя          О.Я.МАЛАНЮК