П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/13692/26	

 	Головуючий в 1 інстанції: Цифра К.А. Дата і місце ухвалення: 12.05.2026р., м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - 

В С Т А Н О В И Л А :

31 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №121 від 23.01.2026р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч.4 ст.123 КАС України - у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 12.05.2026р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В своїй скарзі апелянт зазначає, що на етапі відкриття провадження у справі суд вже здійснив повну правову оцінку обставинам пропуску позивачем строку звернення до суду та визнав їх поважними. Проте, не отримавши від відповідача жодних нових доказів чи спростувань, які б свідчили про факт своєчасного отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови №121 до 23 січня 2026 року, суд кардинально змінив власні висновки. В оскаржуваній ухвалі від 12.05.2026р. суд дійшов діаметрально протилежного висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Така непослідовність суду є неприпустимою, оскільки вона фактично нівелює значення ухвали про відкриття провадження у справі та поновлення строку на оскарження постанови у цій же справі, порушує право особи на справедливий суд, позбавляє можливості оскаржити неправомірну постанову ТЦК та СП.
Також, апелянт посилається на те, що раніше, зокрема, 02 жовтня 2025 року, відносно ОСОБА_1 працівниками того ж ІНФОРМАЦІЯ_2 вже складався аналогічний за своєю суттю протокол №2072 за нібито вчинення правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП (за неповідомлення відомостей про медичний огляд). За результатами розгляду цього протоколу, 10 жовтня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову №2072, якою справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з наявністю у нього права на відстрочку та відсутністю складу правопорушення. У січні 2026 року виникла ідентична ситуація. Під час складання нового протоколу №121 від 15 січня 2026 року, зміст якого був схожий попередньому, фабула майже ідентична, уповноважені особи ТЦК та СП в усній формі повідомили ОСОБА_1 , що розгляд справи 23 січня 2026 року є «чистою формальністю» і його особиста присутність не є обов`язковою. Враховуючи попередній досвід успішного закриття справи, приймаючи до уваги схожість змісту протоколів, позивач обґрунтовано очікував аналогічного результату і не з`явився на розгляд справи. Про існування постанови №121 та накладений штраф ОСОБА_1 дізнався лише 20 березня 2026 року через застосунок «Дія» після відкриття виконавчого провадження. Таким чином, строк звернення до суду має обчислюватися з моменту фактичного отримання копії оскарженої постанови.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що сам по собі факт обізнаності особи про час і місце розгляду справи (із тексту протоколу) не створює автоматичного презумпції того, що особа знає про зміст прийнятого за результатами такого розгляду рішення. КУпАП покладає на орган владних повноважень імперативний обов`язок надіслати або вручити примірник постанови особі протягом трьох днів з дня її винесення. ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав суду жодних доказів (поштових квитанцій, описів вкладення, повідомлень про вручення), які б підтверджували відправку постанови №121 на адресу проживання ОСОБА_1 . Відтак, відповідачем було грубо порушено процедуру, що позбавило апелянта можливості дізнатися про порушення свого права у встановлений ст.289 КУпАП строк. Оскільки копію оскаржуваної постанови №121 від 23.01.2026р. ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу не вручав і поштою не надсилав, єдиним і першим джерелом обізнаності ОСОБА_1 про наявність оскарженої постанови став застосунок «Дія» (20.03.2026р.) та матеріали виконавчого провадження. Звернувшись до суду з позовом 31.03.2026р., позивач дотримався передбаченого законом 10-денного процесуального строку з моменту, коли він фактично дізнався про порушення своїх прав. Залишення позову без розгляду за таких умов є штучним обмеженням доступу до правосуддя.
ІНФОРМАЦІЯ_3 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що позивач був належним чином повідомлений про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, був ознайомлений зі змістом цього протоколу та достеменно знав дату, час і місце розгляду адміністративної справи. Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про перебіг адміністративного провадження та про те, що 23 січня 2026 року буде вирішуватися питання щодо його притягнення до адміністративної відповідальності. Маючи таку інформацію, він свідомо обрав не брати участі у розгляді справи та не вжив жодних заходів для отримання інформації про результати її розгляду. Сам факт невручення копії постанови не звільняє особу від обов`язку проявляти належну процесуальну обачність та добросовісність. Знаючи про дату розгляду справи, позивач мав можливість звернутися до відповідного органу та з`ясувати результати розгляду адміністративного матеріалу. Проте, протягом більш ніж півтора місяця після винесення постанови він не вчиняв жодних дій для отримання інформації про прийняте рішення. Посилання апелянта на те, що посадові особи територіального центру комплектування нібито усно повідомили його про формальний характер розгляду справи та необов`язковість особистої присутності, є необґрунтованими та не підтвердженні жодним доказом. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги колегія суддів доходить наступних висновків.
Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 правомірності прийнятої ІНФОРМАЦІЯ_5 постанови по справі про адміністративне правопорушення №121 від 23.01.2026р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Залишаючи ухвалою від 12.05.2026р. без розгляду позов ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст.123 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду та не доведено наявності поважних причин такого пропуску, які могли б бути підставою для його поновлення. 
Суд не прийняв до уваги посилання позивача на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 йому не було належним чином вручено копію постанови №121 від 23.01.2026р. та про її винесення він не знав, зазначивши, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №121 від 15.01.2026р. вбачається, що позивач заздалегідь був повідомлений про дату та час розгляду його справи, однак на розгляд не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи уповноваженому органу не подавав. А відтак, за висновками суду, про факт порушення своїх прав у виді притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП ОСОБА_1 було достеменно відомо з дати винесення оскаржуваної постанови, тобто з 23.01.2026р. З цього часу у позивача була наявна можливість для звернення до суду з відповідним позовом та повідомленням суду про відсутність копії оскаржуваної постанови, яка могла б бути витребувана у відповідача. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За загальним правилом, наведеним у ч.2 вказаної статті Кодексу, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наведені положення кореспондуються із приписами ч.3 ст.122 КАС України, згідно яких для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею 286 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Таким чином, законодавець визначив десятиденний строк достатнім з тим, аби особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, визначилася, чи оскаржуватиме вона відповідну постанову в судовому порядку.
Строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а у випадку відсутності особи при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності - з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З тим, аби особа мала можливість дізнатися про притягнення її до адміністративної відповідальності законодавець у статті 285 КУпАП передбачив, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Аналогічні положення визначено і пунктом 15 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року №3.
З аналізу наведених норм слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП підлягає обов`язковому доведенню до відома особи протягом трьох днів після закінчення розгляду справи шляхом особистого вручення під підпис (про що у постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника) або шляхом направлення поштою (про що робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення).
Сторонами у справі не заперечується, що спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення №121 від 23.01.2026р. прийнято ІНФОРМАЦІЯ_4 за відсутності ОСОБА_1 .
При цьому, матеріалами справи не доведено виконання ІНФОРМАЦІЯ_4 вимог ст.285 КУпАП та п.15 Інструкції щодо вручення позивачу під підпис копії вказаної постанови або направлення її поштою з одночасним проставленням відмітки у справі та долученням повідомлення про вручення ОСОБА_1 поштового відправлення.
Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд 23.01.2026р. складених щодо нього матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, а тому повинен був дізнатися про винесення 23.01.2026р. спірної постанови. 
Факт обізнаності позивача з тим, що щодо нього зафіксовано порушення правил військового обліку не є тотожним та не свідчить про його обізнаність із винесенням конкретної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення є окремим індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який породжує правові наслідки лише з моменту його ухвалення та належного доведення до відома особи. 
На вказане звернув увагу Верховний Суд у постанові від 23.12.2025р. по справі №755/13012/25.
З огляду на наведене у сукупності, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів вручення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення чи надіслання її на адресу позивача, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість тверджень позивача, що строк звернення з даним позовом до суду слід обчислювати з дати отримання позивачем через застосунок «Дія» відомостей про відкриття виконавчого провадження, тобто з 20.03.2026р. 
З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 31.03.2026р., тобто в межах десятиденного строку, встановленого ч.2 ст.286 КАС України.
Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановленні статтею 123 КАС України.
Так, відповідно до ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Частиною третьої статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. (ч.4 ст.123 КАС України)
Як вже зазначалося, залишаючи позов без розгляду суд виходив з того, що в ході розгляду справи встановлено пропуск позивачем строку звернення до суду, який передбачений ст.ст. 122, 286 КАС України.
Колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду першої інстанції, оскільки системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).
Таким чином, суд першої інстанції повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку.
Втім, зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що суд першої інстанції не надав можливості позивачу обґрунтувати наявність інших підстав поважності пропуску строку звернення до суду у випадку визнання судом неповажними тих підстав, про які ОСОБА_1 зазначав у поданому позові.
З огляду на наведене, залишення даного позову без розгляду з мотивів відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду колегія суддів визнає передчасним, оскільки обов`язковою умовою для застосування частин третьої та четвертої статті 123 КАС України є залишення позовної заяви без руху за правилами частини першої цієї ж статті.
Матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року (заява №8863/06) підкреслив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби .
На підставі вищезазначеного колегія суддів констатує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не повно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.05.2022р. по справі №420/6134/21.
Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали від 12.05.2026р. та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до ч.3 ст.312 КАС України.
Колегія суддів не вбачає підстав для здійснення розподілу судових витрат по справі за правилами статті 139 КАС України, оскільки, як слідує зі змісту вказаної норми, всі понесені позивачем судові витрати у даній справі будуть стягнуті на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у разі задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,- 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2026 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук