ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 травня 2026 року 	Справа № 280/1876/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 1), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 2), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 25.02.2026 №923020845449 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ;
зобов`язати відповідача 2 здійснити призначення та виплату пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723?ХІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на січень 2026 року, та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) за період з 01.01.2024 по 31.12.2025, виданих Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради, починаючи з 19.02.2026.
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що на час звернення (19.02.2026) до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії досягла віку 62 роки, та станом на 01.05.2016, а саме на дату набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, мала не менше як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а тому нею дотримано вимоги п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII (щодо наявності 10 років стажу станом на 01.05.2016). Крім того, наголошує, що Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради видав їй наступні довідки: довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на січень 2026 року; довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) за період з 01.01.2024 по 31.12.2025. Звертає увагу суду, що період роботи (служби) позивача в органах місцевого самоврядування з 01.01.2000 по 31.01.2026 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування облікований як державна служба. Відтак, вважає, що оскаржуване рішення відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою судді від 11.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач 2 позов не визнав, 26.03.2026 через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву (вх. №16215), у якому звертає увагу суду, що ГУ ПФУ в Запорізькій області заяву позивача про перерахунок пенсії (переведення на інший вид) не розглядав та рішення щодо неї не приймав, отже не вчиняв протиправних дій щодо позивача, а тому не має відповідати в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок та призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням довідок про заробітну плату. Щодо призначення пенсії державним службовцям стверджує, що час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ до 04.07.2001, тобто по дату набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». За результатами розгляду документів, доданих до заяви стаж позивача на посадах віднесених до категорій посад державної служби становить 06 років 02 місяці 26 днів. Отже, станом на 01.05.2016 позивач не обіймала посади державної служби та не має необхідного стажу роботи на посадах державної служби. Таким чином, вважає, що правові підстави для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивачки в органах місцевого самоврядування відсутні, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач 1 проти позову не заперечив, відзиву на позов не направив.
На підставі частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
19.02.2026 позивач звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.
За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Так, рішенням відповідача 1 від 25.02.2026 №923020845449 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії «Перехід на інший вид пенсії», згідно із заявою від 19.02.2026 №856, в зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби. В обґрунтування рішення зазначено, що з 1 травня 2016 року набув чинності Закон № 889-VIII, яким передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII для осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII, станом на 01.05.2016, обіймали посади державної служби та мали не менш як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, або які на день набрання чинності Законом № 889-VIII, мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016. Статтею 25 Закону №3723-XII визначено категорії посад державних службовців, в залежності від яких встановлено ранги державних службовців, в залежності від яких встановлюється ранги державних службовців. Стаж державної служби відповідно до трудової книжки становить 6 р. 02 м. 26 дн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача 1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, позивач звернулась із даним позовом до суду про його скасування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).
За правилами ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10 і 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.
Пунктом 10 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За правилами п. 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Зі змісту наведених вище норм слідує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII та "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17, від 22.06.2021 у справі № 308/67/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі № 431/991/17.
Суд встановив, що згідно із записами у трудових книжках НОМЕР_1 від 04.10.1976, НОМЕР_1 від 09.03.2004 позивач працювала:
з 19.01.1998 – на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу реєстрації та єдиного реєстру в Орджонікідзевській районній раді (розпорядження № 21к від 19.01.1998);
19.01.1998 – прийняла присягу державного службовця;
з 02.01.2001 – на посаді спеціаліста І категорії відділу реєстрації та єдиного реєстру в Орджонікідзевській районній раді (розпорядження № 3140 від 29.12.2000);
20.08.2001 – прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування;
з 27.06.2004 – на посаді головного спеціаліста відділу реєстрації та єдиного реєстру Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради (розпорядження міського голови № 211к від 05.03.2004);
з 13.05.2009 - на посаді державного реєстратора виконкому Запорізької міської ради (розпорядження № 439к від 12.05.2009);
з 01.07.2013 – на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (наказ №454/07-11 від 30.05.2013);
з 09.09.2015 – на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців та легалізації об`єднань громадян Запорізького міського управління юстиції (наказ №955/07-12 від 09.09.2015);
з 09.02.2016 – на посаді державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців та легалізації об`єднань громадян Запорізького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області (наказ №134/07-12 від 09.02.2016);
з 12.04.2016 – на посаді начальника відділу - державного реєстратора відділу реєстрації по Заводському та Вознесенівському районах управління державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (розпорядження міського голови № 796к/тр від 11.04.2016);
з 09.02.2024 – на посаді державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради (розпорядження міського голови № 217 к/тр від 02.02.2024).
Зазначена інформація підтверджується також довідками: Архівною довідкою Архівного управління Запорізької міської ради від 14.01.2026 №04-22/187 (про перейменування); Архівною довідкою Архівного управління Запорізької міської ради від 14.01.2026 №04-22/188 (про перейменування); Архівною довідкою Архівного управління Запорізької міської ради від 14.01.2026 №04-22/186 (про періоди роботи); довідкою про стаж в органах місцевого самоврядування № В-03.03-19/00120 від 08.01.2026, виданою Виконавчим комітетом Запорізької міської ради; довідкою № 56728/12.5-46 від 30.12.2025, виданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса); довідкою про стаж роботи на посадах органів місцевого самоврядування в департаменті адміністративних послуг Запорізької міської ради від 03.02.2026 (додаток до листа від 03.02.2026 №01-37/01/046).
Суд також встановив, що рішенням від 25.02.2026 №923020845449 відповідач 1 відмовив у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки у ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 відсутній необхідний стаж державної служби.
Тобто, фактичною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII є відсутність у позивача права на призначення пенсії за Законом № 3723-XII, оскільки, як стверджує відповідач 1, ОСОБА_1 не має 20 років стажу на посадах віднесених до посад державної служби (станом на 01.05.2016); посада на якій працювала позивач станом на 01.05.2016, а саме: посади осіб органів місцевого самоврядування, не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII.
Суд не погоджується із наведеним вище доводами пенсійного органу, зважаючи на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який застосовується починаючи з 01.05.2016 (далі - Порядок № 622).
Відповідно до п. 2, 3 Порядку № 622 згідно з п. 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу": мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого п. 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок № 229).
За приписами п. 6 Порядку № 229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.
Приписами п. 8 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 № 239 «Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» затверджений Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі - Порядок № 239).
Разом з тим, п. 1 Порядку № 239 передбачено, що до посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться до:
- шоста категорія - посади заступників голів, секретарів виконкомів міських Рад народних депутатів міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів; керівників відділів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; керівників управлінь, самостійних відділів виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; керівників відділів (підвідділів) та їх заступників у складі управлінь, самостійних відділів, апаратів виконкомів районних у містах Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів управлінь, самостійних відділів обласних, Київської та Севастопольської міських Рад народних депутатів; радників, консультантів, спеціалістів виконкомів міських Рад міст обласного підпорядкування, їх управлінь, самостійних відділів та інші прирівняні до них посади.
При цьому, відповідно до п. 4 Порядку № 229 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Тобто, як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
При цьому, 04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III).
Зокрема, п. 2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст. 46 Закону № 889-VIII та п. 4 Порядку № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ці обставини вказують на безпідставність доводів пенсійного органу про те, що стаж роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Проте, відповідач 1 залишив поза увагою той факт, що станом на дату набрання чинності Закону № 889-VIII позивач займала посади державної служби та стаж її роботи на посадах віднесених до посад державної служби становив понад 10 років.
Тобто, позивач дотримала всіх необхідних вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, п. 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII для призначення їй пенсії за віком на умовах ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, зокрема, вік позивача на дату звернення до пенсійного органу - 65 років, стаж державної служби станом на дату набрання чинності Закону № 889-VIII - більше як 10 років, страховий стаж - понад 40 років (що підтверджується матеріалами з пенсійної справи позивача).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправно прийняло рішення від 25.02.2026 №923020845449, яким відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування вказаного рішення відповідача 1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню..
Щодо обраного способу захисту порушеного права. 
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Щодо вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком позивачу відповідно до Закону № 889-VIII та ст.37 Закону № 3723?ХІІ, суд зазначає, що відповідно до абз. 13 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3, 4.10 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
Суд зазначає, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про переведення її на пенсію за віком у відповідності до норм Закону № 889-VIII, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1.
Викладене свідчить, що у ГУ ПФУ в Запорізькій області відповідно до приписів Порядку № 22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно зарахування певного стажу та розгляду по суті заяви позивача про переведення її на пенсію за віком у відповідності до норм Закону № 889-VIII, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.
Водночас, предметом розгляду цієї справи також є питання можливості при переведені на пенсію за віком згідно із Законом № 3723-XII та "Прикінцевими та перехідними положеннями" Закону № 889-VIII урахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на січень 2026 року, та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) за період з 01.01.2024 по 31.12.2025, виданих Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради.
Суд наголошує, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із п. 12 Розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем.
Разом із тим, вимоги позивача зобов`язати територіального органу Пенсійного фонду України обрахувати їй пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ та п. 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 889-VIII, з урахуванням довідок Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, що наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у ст. 2 КАС України.
Отже, у цій частині позовних вимог суд вважає, що така вимога спрямована на майбутнє, відтак у її задоволенні необхідно відмовити, з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
До аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховує суд під час вирішення цього спору.
Як наслідок, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 19.01.1998 до 01.05.2016 та перевести позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, п. п. 10, 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 889-VIII, починаючи з 19.02.2026.
За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1331,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким прийняте протиправне рішення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012 про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.02.2026 №923020845449 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 19.01.1998 до 01.05.2016, у зв`язку із чим перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 № 3723-ХІІ та пунктів 10, 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, починаючи з 19.02.2026.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1331,20 грн. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак