ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/10086/25 пров. № А/857/20552/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Боршовського Т. І.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі № 460/10086/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення, 
місце ухвалення судового рішення 	м.Рівне	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Максимчука О.О.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 року у справі № 460/10086/25 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 12.03.2025 № 4462/17000705-22.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, наведеними у рішенні від 04.03.2026, з огляду на те, що відкритими джерелами мережі інтернет підтверджується і позивачем не заперечувалось, що магазин Patifon є мережевим магазином, і також знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений магазин містить торгову марку, що використовується для відрізнення товарів та послуг одного виробника від інших, а саме це назва магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що є об`єктом інтелектуальної власності, який підлягає реєстрації в установленому порядку. Згідно відкритих джерел мережі інтернет, торгова марка «Patifon» зареєстровано 26.06.2017, власником такої торгової марки є ОСОБА_1 .
ГУ ДПС у Рівненській області зазначає, матеріали справи не містять відомостей, які б спростовували, використання торгової марки іншою особою окрім власника торгової марки, тобто позивачем. Також наголошує, що під час фактичної перевірки особою, що здійснювала розрахункові операції було надано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність менеджера від 01.01.2025 року, який укладено між ФОП ОСОБА_1 та менеджером з продажу ОСОБА_2 , якою і проведено розрахунокову операцію. Тобто зазначене, підтверджує здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою проведення фактичної перевірки, а саме АДРЕСА_1 .
Більше того скаржник зазначає, що із копії Опису наявних купюр і монет від 29.01.2026 убачається, що ОСОБА_2 (продавець-консультант) зроблено відповідний запис, про те, що «До опису включені готівкові кошти, що належать ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )». Жодних зауважень до даного опису чи відмов у підписанні такого матеріали справи не містять. Дані обставини справи не знайшли свого відображення у рішенні суду першої інстанції, що свідчить про неповноту та формальний підхід при розгляді обставин у даній справі.
Крім того скаржник просить урахувати, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність менеджера від 01.01.2025 року, який укладено між ФОП ОСОБА_1 та менеджером з продажу ОСОБА_2 , тобто такі товари були передані для реалізації, що свідчить про проведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , та реалізацію товару, який було надано для останньої, як зазначено у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність Адміністрацією, тобто ФОП ОСОБА_1 . 
Підпунктом 4 п.2 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність зазначено, що менеджер зобов`язаний провадити приймання та відпускання матеріальних цінностей за документами підписаними керівником Адміністрації (ФОП ОСОБА_1 ) і її головним бухгалтером. ГУ ДПС у Рівненській області зауважує суду, що договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між ФОП ОСОБА_1 та менеджером ОСОБА_2 було укладено 01.01.2025 року , а перевірку було проведено 29.01.2025 року, через 28 днів після укладення договору, за адресою: АДРЕСА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де ОСОБА_2 проводила розрахункові операції, тобто була продавцем у зазначеному магазині, та якою було надано саме цей договір контролюючому органу. 
Разом з тим контролюючий орган зауважує, що ФОП ОСОБА_3 з якою укладено ліцензійний договір на використання торговельної марки «Patifon», ОСОБА_2 прийнято на роботу 30.01.2025 року, після проведення фактичної перевірки. Тобто зазначене свідчить, що на момент перевірки, реалізація товару здійснювалась продавцем ОСОБА_2 , згідно договору про повну індивідуальну матеріальну допомогу укладеного між ФОП ОСОБА_1 та менеджером ОСОБА_2 , який належав позивачу, без оформлення трудових відносин. Зазначене підтверджує здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
Отож скаржник стверджує, що проведеною фактичною перевіркою вказаного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено: 
не проведення розрахункових операцій через РРО на загальну суму 2950,0 грн. (в тому числі сума контрольно-розрахункової операції), товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується вказаним договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність;
порушення ведення порядку встановленого законодавством обліку товарних записів за місцем їх реалізації, а саме на початок та протягом проведення фактичної перевірки не надано документів у паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться на місці їх реалізації на загальну суму 149 183, 00 грн. відповідно до акту зняття залишків товарів. До перевірки було надано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність; 
незабезпечення можливості здійснення безготівкових розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за продані товари, банківський платіжний термінал; 
допущення до роботи працівника ОСОБА_2 без належного оформлення з ФОП ОСОБА_1 трудових відносин.
Як наслідок стверджує, що контролюючим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.03.2025 року № 4462/17000705-22, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 152133,00 грн.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлявся шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося неврученим.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
За приведених обставин, позивач вважається повідомленим по розгляд апеляційної скарги. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що що відповідачем не доведено факт здійснення господарської діяльності саме позивачем у вищезазначеному магазині «Patifon».

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований в установленому законом порядку 06.03.2023, номер запису 2010350000000272065. Видами діяльності позивача за КВЕД є: 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах (основний); 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах; 47.43 Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку.
Наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 22.01.2025 №257-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Patifon» за адресою: АДРЕСА_1 » з метою перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, керуючись статтею 20, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пунктом 80.8 статті 80, пунктом 82.3 статті 82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) призначено провести фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 з 27 січня 2025 року терміном 10 діб.
29.01.2025 Головне управління ДПС у Рівненській області провело фактичну перевірку господарської одиниці, а саме магазину Patifon» за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт (довідка) фактичної перевірки за реєстраційним номером №2162/Ж5/17-00-07-05-17/3134119291 від 29.01.2025 (№000081).
Відповідно до висновків акту (довідки) фактичної перевірки встановлено порушення п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР, зокрема:
- перевіркою встановлено непроведення розрахункових операцій через РРО на загальну суму 2950,0 грн. (в тому числі сума контрольно-розрахункової операції), товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 ; 
- встановлено порушення ведення порядку встановленого законодавством обліку товарних записів за місцем їх реалізації, а саме на початок та протягом проведення фактичної перевірки не надано документів у паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться на місці їх реалізації на загальну суму 149183,00 грн відповідно до акту зняття залишків товарів; 
- встановлено незабезпечення можливості здійснення безготівкових розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за продані товари, банківський платіжний термінал; 
- встановлено факт допущення до роботи працівника без належного оформлення з ним трудових відносин, а саме функції продавця-консультанта у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , виконувала ОСОБА_2 , без відповідного трудового договору.
Відповідно до акту №145/Ж6/17-00-07-05-18 від 30.01.2025 відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки, продавець-консультант ОСОБА_2 , ознайомившись з актом перевірки відмовився від надання пояснень, від підписання та отримання одного примірника акта.
На підставі акта перевірки №2162/Ж5/17-00-07-05-17/3134119291 від 29.01.2025 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.03.2025 №4462/17000705-22, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію на загальну суму 152133,00 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України. У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до пункту 80.4 статті 80 Податкового кодексу України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 вказаної статті).
За приписами пунктів 80.7, 80.9, 80.10 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб (п. 82.3. статті 82 цього Кодексу).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України).
Пунктом 80.10 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
У цьому випадку фактична перевірка здійснювалася з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), проводилась на підставі наказу та направлень на перевірку, виданих податковим органом.
За змістом пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
З наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 22.01.2025 №257-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Patifon» за адресою: м. Костопіль, вул. Грушевського, 29» суд встановив, що підставою для перевірки зазначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, яким передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Тобто, фактична перевірка може проводитись на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.
Верховний Суд у своїй постанові від 26.03.2024 по справі №420/9909/23, серед іншого, сформував такий висновок: « 59. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним». 
На розвиток цієї позиції Верховний Суд у своїй постановах від 19.02.2025 у справі №280/2619/24 виснував, що наявність листа Державної податкової служби України про ймовірні порушення, є достатньою підставою, в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, для призначення та проведення фактичних перевірок. 
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації, яка свідчить про можливі порушення дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Окрім цього суд зазначає, що саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Суд зазначає, що в наказі від 22.01.2025 №257-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Patifon» за адресою: АДРЕСА_1 » підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та відповідно до підпунктів 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, керуючись статтею 20, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пунктом 80.8 статті 80, пунктом 82.3 статті 82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).
Тобто, зі змісту цього наказу слідує правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України). Зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, наслідком чого могла бути протиправність оскаржуваного ППР.
Повертаючись до суті спору апеляційний суд зазначає, що під час проведення фактичної перевірки, яка відбулась 29.01.2025 о 16:36 год, посадовими особами ГУ ДПС в Рівненській області встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР), а саме: 
- не проведення розрахункових операцій через РРО на загальну суму 2950,0 грн. (в тому числі сума контрольно-розрахункової операції), товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 ; 
- порушення ведення порядку встановленого законодавством обліку товарних записів за місцем їх реалізації, а саме на початок та протягом проведення фактичної перевірки не надано документів у паперовій або електронній формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться на місці їх реалізації на загальну суму 149183,00 грн. відповідно до акту зняття залишків товарів; 
- незабезпечення можливості здійснення безготівкових розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за продані товари, банківський платіжний термінал; 
- встановлено факт допущення до роботи працівника без належного оформлення з ним трудових відносин, а саме функції продавця-консультанта у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , виконувала ОСОБА_2 , без відповідного трудового договору.
Зміст спірних правовідносин у цій справі полягає в тому, що позивач оскаржує винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення № 4462/17000705-22 від 12.03.2025 з тих підстав, що за місцем проведення фактичної перевірки у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 позивач не здійснював господарської діяльності, а відтак порушень, відображених у акті фактичної перевірки№2162/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 від 29.01.2025, не вчиняв та відповідно не повинен нести фінансової відповідальності за виявлені порушення.
Отож суду належить з`ясувати, яка особа була відповідальною за проведення господарської діяльності 29.01.2025 року під час проведення фактичної перевірки -29.01.2025 о 16:36 год.
За змістом норм Закону №265/95-ВР та Кодексу законів про працю України, суб`єктом юридичної (фінансової) відповідальності за порушення правил проведення розрахункових операцій та порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а також за порушення трудового законодавства є виключно той суб`єкт господарювання, який фактично здійснює діяльність у конкретній господарській одиниці (місці реалізації товарів).
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте всупереч зазначеній нормі, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б пов`язували ФОП ОСОБА_1 із магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведення перевірки.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, у позивача відсутній вказаний об`єкт у власності чи оренді, що підтверджується відомостями з інформаційних баз даних ДПС, зокрема щодо неподання стосовно цієї адреси повідомлення про об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП, а також  з листом ТОВ «Костопільський ЦУМ» від 29.05.2025 із змісту якого слідує, що з моменту набуття права власності на будівлю універмагу за адресою: АДРЕСА_1 з ФОП ОСОБА_1 договір оренди торгової площі не укладався. 
Доводи апелянта (податкового органу) про те, що факт ведення діяльності позивачем підтверджується наданим під час перевірки продавцем ОСОБА_2 договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність менеджера від 01.01.2025, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є неспроможними.
Колегія суддів зазначає, що вказаний договір дійсно засвідчує наявність правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 , однак він не містить жодних посилань на конкретну господарську одиницю — магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . Сам по собі факт укладення договору про матеріальну відповідальність з названою особою не може слугувати автоматичним і безумовним доказом того, що роботодавець здійснює діяльність у будь-якому випадковому приміщенні, де такий працівник фізично перебуває на момент перевірки.
Податковим органом під час перевірки не було зафіксовано та не додано до матеріалів справи інших обов`язкових маркерів приналежності бізнесу позивачу: реєстраційних документів ФОП у куточку покупця, розрахункових документів (чеків) із реквізитами ФОП ОСОБА_1 , ліцензій чи накладних на товар, виписаних на ім`я позивача за цією адресою.
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у копії Опису наявних купюр і монет від 29.01.2025 рукописного запису ОСОБА_2 про те, що виявлені кошти належать ФОП ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає таке.
За змістом статей 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять об`єктивну інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 особисто присутнім не був, жодних документів не підписував та не делегував громадянці ОСОБА_2 повноважень представника у розумінні статті 19 Податкового кодексу України.
Колегія суддів наголошує на очевидній внутрішній суперечності позиції податкового органу: констатуючи в акті перевірки факт допущення ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудових відносин (тобто відсутність правового зв`язку з ФОП), відповідач одночасно посилається на її рукописний запис в Описі коштів, як на беззаперечний та легітимний доказ вини позивача.
Сама по собі письмова заява чи свідчення третьої особи (продавця), яка перебуває у трудових або фактичних відносинах із суб`єктом господарювання, не є первинним фінансово-господарським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такий запис відображає виключно суб`єктивне сприйняття чи інформаційне твердження особи, яке за відсутності належних документальних доказів походження та обліку цих коштів (Z-звітів, Книг обліку, касових ордерів) не може свідчити про право власності на них іншої особи.
Відсутність зауважень або відмов від підписання Опису з боку ОСОБА_2 свідчить лише про її особисту процесуальну поведінку під час перевірки і не може створювати юридичних наслідків чи покладати фінансову відповідальність на Позивача.
З огляду на це, зазначені доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність факту ведення господарської діяльності позивачем у магазині «Patifon» за вказаною адресою, оскільки обов`язок доказування правомірності рішення (ч. 2 ст. 77 КАС України) не може бути перекладений на письмові пояснення сторонніх осіб».
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 є зареєстрованим власником торговельної марки «Patifon» з 26.06.2017, що на думку податкового органу, підтверджує факт здійснення ним господарської діяльності за адресою проведення перевірки, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», реєстрація торговельної марки засвідчує право власності особи на певне позначення (логотип, назву) та надає право дозволяти або забороняти іншим особам його використання. Проте, статус власника свідоцтва на торговельну марку відноситься до сфери регулювання цивільного та права інтелектуальної власності і не є автоматичним підтвердженням фактичного ведення господарської діяльності у конкретній географічній локації чи господарській одиниці станом на певну дату
Предметом доказування у цій справі є встановлення суб`єкта, який безпосередньо здійснював розрахункові операції та реалізацію товарних запасів у приміщенні магазину за адресою: АДРЕСА_1 під час перевірки 29.01.2025.
Колегія суддів наголошує, що використання торговельної марки (зокрема на вивісці магазину чи торговельному обладнанні) не обмежується виключно її власником. У сучасному економічному обігу поширеною є практика передачі прав на використання ТМ іншим суб`єктам господарювання на підставі ліцензійних договорів, договорів комерційної концесії (франчайзингу) або усних погоджень. Крім того, не виключається факт неправомірного використання чужого знака для товарів і послуг третіми особами без згоди власника
Згідно зі статтею 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Факт провадження господарської діяльності ФОП у конкретному приміщенні має доводитися первинними документами: договором оренди, актами приймання-передачі приміщення, трудовими договорами з персоналом за цією адресою, фіскальними чеками із реєстраційними даними ФОП, документами на походження товару, оформленими на цього ФОПа. 
Посилання ГУ ДПС на відомості з мережі інтернет щодо належності права на ТМ «Patifon» Позивачу є непрямим доказом, що ґрунтується на припущеннях та асоціативному сприйнятті назви магазину, що прямо суперечить вимогам частини 2 статті 77 КАС України. Наявність права інтелектуальної власності у фізичної особи не звільняє податковий орган від обов`язку належними та допустимими фінансово-господарськими документами довести склад податкового правопорушення саме в діях цього платника податків за місцем перевірки.
Крім того, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що  між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір №12 від 01.11.2024, відповідно до п. 2.1, 2.2 якого передбачено, що Ліцензіар надає Ліцензіатові просту (невиключну) ліцензію на використання зареєстрованої торговельної марки «Patifon» для здійснення підприємницької діяльності. Ліцензіат має право використовувати торговельну марку у сфері: торгівля, реклама, вивчення ринку тощо).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє зазначений аргумент відповідача як юридично неспроможний.
За таких обставин, твердження відповідача про вчинення правопорушень саме ФОП ОСОБА_1 є виключно суб`єктивними припущеннями податкового органу, які не підтверджені первинними документами. Оскільки податковий орган не довів правового статусу позивача як суб`єкта господарювання у магазині «Patifon» за вказаною адресою, винесене податкове повідомлення-рішення є протиправним та обґрунтовано скасоване судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду — без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі № 460/10086/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	С. П. Нос