ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/17207/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №160/17207/25 (суддя Лозицька І.О., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) щодо неприйняття рішення про виплату належної ОСОБА_1 частки грошового забезпечення, передбаченого Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, на підставі поданих нею документів, відповідно до норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, чинних на останній день можливого прийняття рішення (в редакції станом на 25.08.2024);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про виплату належної ОСОБА_1 частки грошового забезпечення, передбаченого Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, на підставі поданих нею документів відповідно до норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20,12.1991 №2011-ХІІ, чинних на останній день можливого прийняття рішення (в редакції станом на 25.08.2024);
- визнати незаконними та скасувати накази Військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2025 №78 та від 06.04.2025 №98, згідно яких розмір частки належного для виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.03.2025 по 31.03.2025 та з 01.04.2025 по 30.04.2025 встановлено 16,67% від грошового забезпечення безвісно зниклого солдата ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 невиплачену частку належного до виплати грошового забезпечення безвісно зниклого солдата ОСОБА_2 у розмірі 83,33% за період з 01.03.2025 по 31.03.2025 та з 01.04.2025 по 30.04.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснювати ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення у розмірі 100% грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 з 01.05.2025 до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім або дати складення актового запису про смерть ОСОБА_2 включно.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її чоловік ОСОБА_2 з 11.11.2024 зник безвісти в районі н.п. Рівнопіль Волноваського району Донецької області. Після отримання повідомлення позивач подала відповідачу заяву про здійснення виплат грошового забезпечення, належного ОСОБА_2 , як матері неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі поданої позивачем заяви відповідач прийняв рішення про здійснення виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 . У подальшому відповідачем прийнято рішення про зменшення розміру грошового забезпечення для виплати позивачу. З метою отримання всіх прийнятих відповідачем рішень про виплати позивачу на адресу Міністерства оборони України було направлено адвокатські запити. Проте, позивачу не надано відповідних рішень. З такою позицією відповідача позивач не погоджується, що стало підставою для її звернення до суду. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, неналежну оцінку доказів, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять рішення відповідача про виплату позивачу належного грошового забезпечення згідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884. В результаті неправильних висновків суду першої інстанції залишено без уваги той факт, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність - не прийняв рішення про виплату належного позивачу грошового забезпечення, передбаченого №884.
На думку позивача, суд мав застосувати п.6 ст.9 Закону №2011 в редакції від 25.08.2024
року (станом на момент виникнення правовідносин), а не норми цього пункту Закону в редакції 01.02.2025 року. Відтак, погоджуючись із діями відповідача, суд першої інстанції, застосував у цій справі норми закону, який не підлягає застосуванню, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідач своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.
В свою чергу, позивач не оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що згідно сповіщення сім`ї №194 від 16.11.2024 кулеметник ІНФОРМАЦІЯ_4 Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 08.03.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок в бою за Україну, її свободу і незалежність, 11.11.2024 зник безвісти в районі н.п. Рівнопіль Волноваського району Донецької області. 
Наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2025 №5 та від 13.02.2025 №45 ОСОБА_1 , дружині безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , з 11.11.2024 до дня набрання законної сили рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим призначено до виплати 100% грошового забезпечення останнього.
20.11.2024 було опубліковано Закон України №3995-ІХ від 08.10.2024 "Про внесення змін до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який вступив в дію 01.02.2025.
Вказаним Законом передбачено, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону, грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.03.2025 №78 та від 06.04.2025 №98 ОСОБА_1 , дружині безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , на підставі пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, у зв`язку з відсутністю особистого розпорядження безвісти зниклого солдата ОСОБА_2 , з 11.11.2024 до дня набрання законної сили рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим, або набуття повноліття сина ОСОБА_3 , громадянці (опікуну дитини) ОСОБА_1 наказано виплачувати грошове забезпечення у розмірі 50%. 
Листом від 26.04.2025 №1780/ВихЗВГ/151 представнику позивача повідомлено про розміри грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 , нарахованого та сплаченого ОСОБА_1 як матері неповнолітнього ОСОБА_3 .
03.05.2025 та повторно 21.04.2025 представник позивача скерував адвокатські запити №02 та №18 відповідно до Міністра оборони України з питання отримання усіх прийнятих Військовою частиною НОМЕР_1 рішень стосовно розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 .
У матеріалах справи відсутні докази направлення означених адвокатських запитів до Міністра оборони України та відсутні відповіді останнього на адвокатські запити.
Не погоджуючись із такою позицією відповідача, вважаючи, що їй протиправно зменшено розмір грошового забезпечення, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що з боку відповідача не було допущено протиправних дій по відношенню до прав позивача.
Колегія суддів, переглядаючи справу та законність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.
Частиною 6 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" зазначену правову норму викладено в наступній редакції:
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.
Дані зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01.02.2025.
Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).
Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).
Пунктом 3 Порядку №884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:
- військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;
- військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Позивач наполягає на тому, що право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка вона набула та вчинила дії для його отримання до моменту набрання чинності Законом №3995, тому положення Закону №3995 не поширюються на спірні правовідносини. Вважає, що відповідач не має права змінювати своє попереднє рішення та застосовувати законодавство, яке набрало чинності пізніше. Оскільки нові норми законодавства неможливо в повній мірі реалізувати через фактичні обставини, це означає, що права позивачки, дитини та зниклого безвісті батька звужено.
Так, з матеріалів справи встановлено, що наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2025 №5 та від 13.02.2025 №45 ОСОБА_1 , дружині безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , з 11.11.2024 до дня набрання законної сили рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим призначено до виплати 100% грошового забезпечення останнього.
Наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.03.2025 №78 та від 06.04.2025 №98 ОСОБА_1 , дружині безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , на підставі пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, у зв`язку з відсутністю особистого розпорядження безвісти зниклого солдата ОСОБА_2 , з 11.11.2024 до дня набрання законної сили рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим, або набуття повноліття сина ОСОБА_3 , громадянці (опікуну дитини) ОСОБА_1 наказано виплачувати грошове забезпечення у розмірі 50%. 
Колегія суддів зауважує, що дія нормативно-правових актів у часі є, як правило, перспективною, тобто розрахованою на поведінку суб`єктів права, що виникає після набрання чинності актом.
Позицію щодо дії законів та інших нормативно-правових актів в часі неодноразово висловлював Конституційний Суд України.
Так, апеляційний суд враховує, що у рішенні від 12 липня 2019 року №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Відтак, колегія суддів зазначає, що правовідносини, які виникли раніше і тривали на момент набрання чинності Законом України від 08.10.2024 № 3995-IX, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.
В контексті спірного питання, що виникло у цій справі, та з огляду на характер і зміст спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції констатує, що правовідносини щодо виплати грошового забезпечення у зв`язку з зникненням безвісти починаються саме з 11.11.2024 (дати зникнення військовослужбовця) і тривають до дня набрання законної сили рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим, або набуття повноліття сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..
Враховуючи те, що 01 лютого 2025 року набули чинності положення п.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII в редакції Закону України №3995-ІХ від 08.10.2024, а виплати грошового забезпечення тривають, на спірні правовідносини, які виникли у цій справі розповсюджуються положення п.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII в редакції Закону України №3995-ІХ від 08.10.2024 року.
Таким чином відповідач, приймаючи оскаржені позивачем накази, діяв у відповідності до норм чинного законодавства, і підстави для їх скасування відсутні.
Щодо доводів скаржника про бездіяльність відповідача в частині не прийняття рішення про виплату позивачу належної частки грошового забезпечення, то такі доводи не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин. Такі накази виносять відповідачем щомісяця, виплати позивачці нараховуються та здійснюються, отже рішення командиром військової частини про призначення та виплату позивачці грошового завбезпечення зниклого безвісти військовослужбовця було прийнято на користь позивача. Тобто, протиправна бездіяльність з боку відповідача у спірних правовідносинах відсутня.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 160/17207/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак