ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/3297/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів" 
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2026 
у справі № 916/3297/25
за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії (адміністрації Херсонського морського порту)
до Приватного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів"
про стягнення 505 048,42 грн,
В С Т А Н О В И В: 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.12.2025) позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії (далі - ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії (адміністрації Херсонського морського порту) задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів" (далі - ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів"; відповідач) на користь позивача 316 354, 48 грн основного боргу, 32 253,77 грн 3% річних, 155 466,89 грн інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" неодноразово зверталося до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 в частині задоволення позовних вимог та просило постановити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Останньою ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 апеляційну скаргу ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 залишено без руху. Встановлено ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання до суду: доказів реєстрації власного електронного кабінетів в підсистемі "Електронний суд" Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (далі - ЄСІТС) відповідно до вимог ч. 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025, ніж ті, що наведені в апеляційній скарзі, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.03.2026 (головуючий суддя - Я. Ф. Савицький, судді - Г. І. Діброва, А. І. Ярош) відмовив у задоволенні клопотання ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025. Відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" на вказане рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України. 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний господарський суд виходив з того, що заявник звернувся із цією апеляційною скаргою втретє і, що наведені ним обставини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неповажними, залежали від волевиявлення заявника. 
Не погоджуючись із ухвалою апеляційного господарського суду від 06.03.2026, ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу апеляційного господарського суду та передати справу до апеляційного господарського суду для продовження розгляду. 
У касаційній скарзі скаржник вказує на таке: порушення судом апеляційної інстанції ч. 3 ст. 256, п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України; судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки технічним особливостям реєстрації електронного кабінету у системі ЄСІТС, а також діям апелянта, спрямованих на якнайшвидше усунення наведених недоліків апеляційної скарги (з урахуванням того, що підприємство знаходиться у фактичній зоні ведення бойових дій, не здійснює господарську діяльність); всі недоліки апеляційної скарги було усунуто, а затримка з їх усунення пов`язана з об`єктивними причинами, які не залежать від волі відповідача; суд апеляційної інстанції вдався до надмірного формалізму і порушив право скаржника на доступ до правосуддя та справедливий суд. Посилається у касаційній скарзі і на постанови Верховного Суду від 12.08.2024 у справі № 907/254/22, від 19.06.2018 у справі № 912/2325/17, від 18.01.2019 у справі № 921/396/17-г, від 19.06.2020 у справі № 926/1037-б/15, від 16.04.2021 у справі № 904/3258/14. 
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.05.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та надано строк на подання відзиву на касаційну скаргу до 08.06.2026.
У відзиві позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги відповідача, а оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду залишити без змін як таку, що ухвалена відповідно до вимог ст. 236 ГПК України.
Переглянувши в касаційному порядку ухвалу апеляційного господарського суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Згідно з приписів Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (ст. 129 ГПК України).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. Водночас звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою - це право сторони, а не обов`язок, тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями ГПК України. 
Право апеляційного оскарження регулює ст. 254 ГПК України. Так, згідно з цією нормою ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Строк на апеляційне оскарження визначає норма ст. 256 ГПК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 ст. 256 ГПК України встановлено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
За змістом ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з певних поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.
Наведене кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 119 ГПК України, згідно з якою суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Здійснюючи аналіз наведених вище норм процесуального права, Верховний Суд у постанові від 25.02.2026 у справі № 916/53/22 зазначив, що сам лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на положення ст. 256 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.
Верховний Суд також неодноразово висновував таке: 
- інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій (див. постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/186/21, від 01.04.2025 у справі № 908/1766/24);
- чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовав практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску, що мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (див. постанову Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 910/14515/24);
- ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу. При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи з поважності причин пропуску строку на оскарження (див. постанову Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 911/3513/16);
- звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений в апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення. Частиною 4 ст. 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вказані вище обставини, суд апеляційної інстанції визнав неповажними наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є змагальність сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Колегія суддів також наголошує, що вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження має вирішуватися з урахуванням конкретних обставин справи. Верховний Суд також звертає увагу, що суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства. Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків. Колегія суддів відзначає, що доводи скаржника фактично зводяться до заперечень обставин, встановлених судом апеляційної інстанції (зокрема щодо обставин неможливості/утруднень для подачі скаржником апеляційної скарги у встановлені законом строки), що не може бути належним обґрунтуванням для висновку поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду (див. постанову Верховного Суду від 30.04.2026 у справі № 911/3530/25);
- процесуальний строк, зокрема, строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов: первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження; повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань; скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою; доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником; наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами (див. постанову Верховного Суду від 24.07.2023 у справі № 200/3692/21); 
- щодо посилань скаржника на обставини повної управлінської зміни (власника та керівника) підприємства-скаржника, що на його думку стало об`єктивною перешкодою для своєчасного звернення до апеляційного суду за захистом своїх прав та інтересів, колегія суддів зазначає, що проведення 05.11.2025 державної реєстрації зміни учасників ТОВ "Дата Групп" та зміни керівника підприємства, найменування з ТОВ "Дата Групп" на ТОВ "Маєток Браніцького", не вжиття попереднім власником та керівником товариства заходів щодо надання заперечень проти позову не можуть вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки вказане зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою, яка залежала виключно від відповідача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами ГПК України (див. п. 35 постанови Верховного Суду від 01.05.2026 у справі № 914/1475/25);
- в України з 24.02.2022 правовий режим воєнного стану, його тривале продовження, а також такі фактори, як повітряні тривоги, обстріли, перебої з електропостачанням та інтернет-зв`язком, дійсно мають системний характер і є загальними. Однак самі по собі такі обставини не звільняють учасників справи від обов`язку дотримання процесуальних строків та не є безумовною підставою для їх поновлення. Для визнання причин пропуску процесуального строку поважними учасник справи повинен навести конкретні обставини, які об`єктивно унеможливили своєчасне вчинення процесуальної дії саме у відповідний період (з 24.11.2025 до 26.01.2026), та підтвердити їх належними і допустимими доказами. Натомість посилання скаржника на загальні умови функціонування держави в період воєнного стану без належного підтвердження їх впливу на можливість своєчасного подання апеляційної скарги не можуть вважатися достатнім обґрунтуванням поважності причин пропуску строку (див. постанову Верховного Суду від 30.04.2026 у справі № 911/3530/25);
- з 04.11.2023 (дата набуття змін до абз. 1 ч. 6 ст. 6 ГПК України, внесених Законом № 3424) у всіх юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, виник обов`язок зареєструвати електронний кабінет. Відповідач несе певні негативні наслідки невиконання обов`язку з реєстрації електронного кабінету. Ці наслідки прямо передбачені ГПК України, вони є збалансованими та пропорційними, тобто не порушують основоположні принципи господарського процесу, такі як верховенство права, рівність учасників судового процесу перед законом та судом, диспозитивність, гласність та відкритість судового процесу, змагальність сторін, пропорційність, зокрема, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами тощо (див. п. 106 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі № 908/3731/23).
Законодавець у п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України"). 
Врахувавши, що заявник звернувся із цією апеляційною скаргою втретє (попередні апеляційні скарги були повернуто заявнику без розгляду з огляду на невиконання ним вимог ухвал суду без руху, зокрема, від 22.12.2025 (необхідність надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги; зареєструвати електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС відповідно до вимог ст. 6 ГПК України), від 19.01.2026 (необхідність зареєструвати електронний кабінет в ЄСІТС)), врахувавши ухвалу суду апеляційної інстанції від 19.02.2026, якою ця скарга була залишена без руху з огляду на необхідність реєстрації електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС та наведення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, ніж було зазначено в апеляційній скарзі, надавши оцінку аргументам клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке викладене у заяві про усунення недоліків (зокрема, посилається на відсутність комунікації з головою правління ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" і відсутність відомостей про його місцезнаходження; технічну неможливість реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС; не здійснення господарської діяльності з 2022 року; відсутність судових проваджень за участю відповідача), апеляційний господарський суд установив, що обставини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду зводяться до внутрішньої організаційно-господарської діяльності заявника (див., зокрема, ухвалу Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 916/3057/23), є суб`єктивно поведінкою останнього; що ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" стало учасником судового процесу з 15.08.2025 та що станом на 2025 рік у нього існував обов`язок зареєструвати електронний кабінет в ЄСІТС згідно з ст. 6 ГПК України, який останній почав виконувати лише у 2026 році; що згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням/невчиненням нею процесуальної дії (зокрема, щодо нереєстрації електронного кабінету в ЄСІТС). Встановивши вказане, неповажність наведених відповідачем обставин пропуску строку, а саме лише посилання на загальні умови функціонування держави в період воєнного стану без належного підтвердження їх впливу на можливість своєчасного подання апеляційної скарги не можуть вважатися достатнім обґрунтуванням поважності причин пропуску строку, суд апеляційної інстанції відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.11.2025 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України. Колегія суддів не встановила порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права у цьому разі. Натомість колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до надання іншої оцінки причинам пропуску строку на апеляційне оскарження, ніж здійснив суд апеляційної інстанції, що не є компетенцією Верховного Суду з огляду на ст. 300 ГПК України. 
Колегія суддів зазначає, що юридична особа зобов`язана виважено підходити до виконання своїх обов`язків, а також - дотримуватись вимог процесуального законодавства, зокрема, щодо строків звернення з скаргою. 
Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, такими, що не спростовують висновків апеляційного господарського суду щодо застосування п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України.
Щодо посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах, наведених у касаційні скарзі і їх неврахування апеляційним господарським судом, то ці доводи скаржника фактично зводяться до неправильного розуміння цих висновків Верховного Суду, на свою користь. Висновки у наведених скаржником постановах робилися Верховним Судом з огляду на встановлені обставини, які не є аналогічними як у справі, яка переглядається.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 309 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення касаційної скарги ПрАТ "Херсонський комбінат хлібопродуктів" без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції від 06.03.2026 у цій справі - без змін.
Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.
Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів" залишити без задоволення.
Ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2026 у справі № 916/3297/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С. К.

Судді: Волковицька Н. О.

Случ О. В.