П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/14347/25	

Перша інстанція суддя Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, а саме:
- визнання протиправним та скасування рішення № 103650012334 від 15 січня 2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України №1058;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 07 березня 1987 року по 22 серпня 1989 року, з 10 жовтня 1989 року по 15 грудня 1990 року, з 01 липня 1991 року по 01 серпня 1991 року, з 24 вересня 1991 року по 01 вересня 1993 року у республіках колишнього Союзу РСР згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02 серпня 1984 року та період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент) з 01 вересня 1993 року по 21 жовтня 1996 року та призначити пенсію, починаючи з 08 січня 2025 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року задоволено позовні вимоги, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення № 103650012334 від 15 січня 2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії, згідно ст. 26 Закону України № 1058;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 07 березня 1987 року по 22 серпня 1989 року, з 10 жовтня 1989 року по 15 грудня 1990 року, з 01 липня 1991 року по 01 серпня 1991 року, з 24 вересня 1991 року по 01 вересня 1993 року у республіках колишнього Союзу РСР, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02 серпня 1984 року та період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент) з 01 вересня 1993 року по 21 жовтня 1996 року та призначити пенсію починаючи з 08 січня 2025 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки пенсійним органом належним чином досліджено надані позивачем документи та прийнято обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача достатньої кількості страхового стажу.
При цьому, на переконання апелянта, спірні періоди трудової діяльності та життя позивача у колишніх республіках СРСР не підлягають включенню до страхового стажу позивача на підставі наданих ним документів.
В свою чергу, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про необґрунтованість доводів апелянта.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому, ОСОБА_1 08 січня 2025 року звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою № 402 про призначення пенсії за віком (а.с.67).
Заява розглянута ГУ ПФУ в Одеській області за принципом екстериторіальності та рішенням №103650012334 від 15 січня 2025 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.
У рішенні № 103650012334 від 15 січня 2025 року зазначено, що за наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж складає 26 років 4 місяці 23 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви, свідчать про те, що до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи з 07 березня 1987 року по 22 серпня 1989 року, з 10 жовтня 1989 року по 15 грудня 1990 року, з 01 липня 1991 року по 01 серпня 1991 року, з 24 вересня 1991 року по 01 вересня 1993 року у республіках колишнього Союзу РСР, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02 серпня 1984 року, оскільки відсутнє повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, що передбачено пунктом 2 статті 24-1 Закону;
- період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент), з 01 вересня 1993 року по 21 жовтня 1996 року, згідно довідки від 17 червня 2024 року № оз/157, оскільки зазначений період перетинається із записами про роботу №№13 та 14 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02 серпня 1984 року. Крім того зазначена інформація суперечить відомостям довідки від 12 червня 2024 року № 55, згідно якої заявниця з 1993 року по теперішній час проживає у військовому містечку Семиполки Броварського району Київської області.
Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 103650012334 від 15 січня 2025 року щодо відмови в призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як пенсійним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Згідно ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
Згідно ч. 2 ст. 24-1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Крім того, згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 103650012334 від 15 січня 2025 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з підстав відсутності достатньої кількості страхового стажу.
Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позову, в межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, пенсійним органом зроблено висновок, зокрема, що набутий позивачем стаж у періоди з 07 березня 1987 року по 22 серпня 1989 року, з 10 жовтня 1989 року по 15 грудня 1990 року, з 01 липня 1991 року по 01 серпня 1991 року, з 24 вересня 1991 року по 01 вересня 1993 року у колишніх республіках СРСР, згідно трудової книжки від 02 серпня 1984 року НОМЕР_1 , не підлягає зарахуванню до загального трудового стажу позивача, оскільки відсутнє повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, що передбачено п. 2 ст. 24-1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що зазначені періоду роботи позивача підтверджуються записами в трудовій книжці позивача.
При цьому, колегія суддів зазначає, що пенсійний орган помилково тлумачив положення ч. 2 ст. 24-1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вимагаючи від позивача доказів нездійснення йому іншою державою пенсійних виплат, оскільки зазначена норма не містить відповідних вимог щодо подачі таких документів безпосередньо позивачем та передбачає міжнародний обмін інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави.
З іншого боку, Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат, про який йдеться у відповідній нормі, на момент прийняття оскаржуваного рішення не був затвердженим КМУ.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність врахування зазначених періодів до страхового стажу позивача.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду проживання позивача, як дружини військовослужбовця у місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю (м. Ташкент), з 01 вересня 1993 року по 21 жовтня 1996 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно п. «з» ч. 3 ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.
Згідно п. 13 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки чи відповідним підрозділом розвідувального органу.
При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки чи відповідними підрозділами розвідувальних органів на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.
Тому, за наявності довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 червня 2024 року № оз/157 (а.с.68), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період з 01 вересня 1993 року по 21 жовтня 1996 року підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	А.В. Крусян   О.А. Шевчук