ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 р.	Справа № 520/2700/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/2700/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Безтраншейні технологіїЇ» 
до  Головного управління ДПС у Харківській області , Державної податкової служби України   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Безтраншейні технології" (далі – позивач, ТОВ "Безтраншейні технології"), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач-1, контролюючий орган, податковий орган, апелянт), Державної податкової служби України (надалі також - ДПС України, відповідач-2), в якому просило суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №13546774/45838154 від 02.01.2026 про відмову ТОВ "Безтраншейні технології" в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;
2) зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 17.12.2025 ТОВ "Безтраншейні технології", за датою фактичного її подання;
3) стягнути на користь ТОВ "Безтраншейні технології" витрати на професійну правову (правничу) допомогу у сумі 20 000,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області та ДПС України.
08 квітня 2026 року Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення, яким позов ТОВ "Безтраншейні технології" задовольнив.
Визнав протиправним та скасувати рішення Комісії ГУ ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №13546774/45838154 від 02.01.2026 про відмову в реєстрації податкової накладної №4 від 17.12.2025 в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Зобов`язав ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №4 від 17.12.2025, подану ТОВ "Безтраншейні технології", датою фактичного подання на реєстрацію.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ТОВ "Безтраншейні технології" суму сплаченого судового збору у розмірі у розмірі 1 221,20 грн.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТОВ "Безтраншейні технології" суму сплаченого судового збору у розмірі у розмірі 1221,20 грн.
23 квітня 2026 Харківський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення, яким заяву представника позивача – О.Яковенко щодо розподілу судових витрат – задовольнив частково.
Доповнив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 у справі №520/2700/26 за позовом ТОВ "Безтраншейні технології" до ГУ ДПС у Харківській області, ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення комісії, зобов`язання вчинити певні дії.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ТОВ "Безтраншейні технології" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь ТОВ "Безтраншейні технології" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.
В задоволенні іншої частини заяви – відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській області, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні вимог заяви про розподіл витрат на правничу допомогу в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що всупереч передбаченому КАС України порядку розгляду заяви про стягнення судових витрат, суд першої інстанції прийняв рішення за правилами письмового провадження без участі сторін.
Зазначає, що заяву про розподіл судових витрат фактично отримано 25.08.2021 (вх. ГУ ДПС № 74119/6), а додаткове рішення прийнято вже наступного дня, тобто 26.08.2021. Такими діями суд першої інстанції фактично позбавив відповідача на участь у судовому засіданні та надання своїх заперечень на заяву позивача.
Розмір витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн у немайнових спорах явно не є співрозмірним із складністю справи та ціною позову. Більш того, невідомо, як саме було розраховано адвокатом розмір гонорару, який наразі просить відшкодувати
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на його користь по 2500,00 грн з кожного з відповідачів.
Колегія суддів наголошує, що переглядає додаткове судове рішення лише в межах задоволених до ГУ ДПС у Харківській області вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги від 02.02.2026, протокол визначення розміру гонорару від 02.02.2026 до договору про надання правової допомоги, акт прийняття послуг із надання правової (правничої) допомоги та детальний опис робіт від 09.04.2026.
Як вбачається з акту від 09.04.2026 виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 02.02.2026, клієнту були надані наступні послуги: 
1) первинна консультація Клієнта, погодження та складання Протоколу визначення розміру гонорару до Договору про надання правової допомоги - 2 години;
2) ознайомлення та вивчення наданих Клієнтом матеріалів, отримання додаткових матеріалів - 3 години;
3) здійснення юридичного, аналітичного аналізу положень законодавства, пошук та вивчення судової практики Верховного суду з подібних питань - 2 години;
4) складання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду - 9 годин;
5) складання інших заяв по суті справи, клопотань та/або заяв з процесуальних питань (за необхідністю) - 2 години.
Всього надано послуг в кількості 16 годин на суму 20 000,00 грн.
Позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн, та судом першої інстанції заява позивача задоволена та стягнуто на користь позивача 2500,00 грн з ГУ ДПС у Харківській області та 2500,00 грн з ДПС України виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.
Враховуючи складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, суму заявлених позовних вимог, значення справи для сторони, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума витрат на правничу допомогу усього в розмірі 5000,00 грн підтверджена належними і допустимими доказами.
Колегія суддів вказує на хибність доводів апелянта про те, що суд першої інстанції був зобов`язаний розглядати справу у судовому засіданні з таких підстав.
13 лютого 2026 року Харківський окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою відкрив спрощене позовне провадження у справі за позовом ТОВ "Безтраншейні технології" та визначив розгляд і вирішення справи здійснювати одноособовим складом суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання.
24 лютого 2026 року Харківський окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом (повідомлення) сторін у судове засідання.
08 квітня 2026 року Харківський окружний адміністративний суд ухвалив рішення в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи положення вище зазначеної правової норми, колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта про те, що суд був зобов`язаний розглянути заяву про ухвалення додаткового судового рішення з приводу витрат на правничу допомогу у судовому засіданні оскільки вони суперечить приписам ч. 3 ст. 252 КАС України. Якщо суд першої розглянув справу в порядку письмового провадження, він має право розглянути заяву про ухвалення додаткового судового рішення у порядку письмового провадження. 
Окремо колегія суддів наголошує на представник ГУ ДПС у Харківській області Зінченко В.І. фактично вводить суд в оману, стверджуючи, проте, що заяву про розподіл судових витрат фактично отримано 25.08.2021 (вх. ГУ ДПС № 74119/6), а додаткове рішення прийнято вже наступного дня, тобто 26.08.2021 і те, що такими діями суд першої інстанції фактично позбавив Відповідача на участь у судовому засіданні та надання своїх заперечень на заяву Позивача.
Так, з матеріалів електронної справи колегія суддів встановила, що позивач звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення. Вказана заява була доставлена до електронного кабінету ГУ ДПС у Харківській області 13.04.26 о 12:18.
13.04.2026 представником ГУ ДПС у Харківській області Краснолуцькою Т.О. були подані заперечення на цю заяву.
20.04.2026 представником ГУ ДПС у Харківській області Зінченком В.І. були подані заперечення на цю заяву.
І лише 24.04.2026 судом ухвалено додаткове рішення.
Отже, ГУ ДПС у Харківській області двічі скористалося правом подання заперечень, в яких виклало свої міркування стосовно заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, відтак безпідставними є твердження апелянта про те, що суд першої інстанції фактично позбавив ГУ ДПС у Харківській області на участь у судовому засіданні та надання своїх заперечень на заяву ТОВ "Безтраншейні технології".
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, так само як і не містять розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права та позицій Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ГУ ДПС у Харківській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року по справі №520/2700/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 29.06.2026.