ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 404/8277/25
провадження № 22-ц/4809/467/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького (суддя Іванова Н. Ю.) від 16.11.2025,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
05.08.2025 ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник – адвокат Глазков Андрій Сергійович, звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про таке:
- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нараховані, але не виплачені згідно з рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21 пенсійні виплати у розмірі 182103,18 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 182 103,18 грн пенсійних виплат, які нараховані, але не виплачені згідно з рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21, яке набрало законної сили 25.11.2021, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3324/1 від 25.06.2021, з урахуванням виплачених сум, що підтверджується роздруківкою з Єдиного реєстру судових рішень.
На виконання вказаного рішення суду, ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії та нараховано суму доплати у розмірі 182103,18 грн за період з 01.04.2019 по 31.12.2021. Однак, нарахована сума доплати до пенсії у розмірі 182103,18 грн. ОСОБА_2 залишилась невиплаченою на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , яка єдина зі спадкоємців прийняла спадщину, а дорослі дочка та син спадкодавця - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовилися від спадщин, заяву про отримання донарахованої пенсії, яка залишилась невиплаченою ОСОБА_2 , не подали.
Відповідач відмовив позивачці невиплачену пенсію її померлого чоловіка. Тоді вона звернулась до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Потапенко Ю.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її чоловіка. Спадкова справа зареєстрована 02.04.2024. 
З урахуванням листа ГУ ПФУ в Кіровоградській області нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на суми недоотриманої пенсії, що підтверджується постановою від 12.06.2025. 
Позивачка вважає, що відмова відповідача порушує її права як спадкоємця за законом.
2.Короткий зміст рішення суду
06.11.2025 Фортечний районний суд Кіровоградської області постановив рішення, яким позов задовольнив, стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію у розмірі 182 103,18 грн в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, суд стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1456,83 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачка має право на отримання спірних сум у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 так, як належне спадкодавцю на час відкриття спадщини право на такі виплати зберігається після його смерті та в розумінні норми ст. 1227 ЦК України входять до складу спадщини й належить спадкоємцю, який прийняв спадщину.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулося до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Фортечного районного суду Кіровоградської області від 06.11.2025 у справі № 404/8277/25, просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заявник вказав, що суд не правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що потягло неправильне вирішення спору. 
ОСОБА_2 перебував на обліку в Пенсійному фонді України в Кіровоградській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Кіровоградський окружний адміністративний суд 25.10.2021 у справі № 340/4608/21 ухвалив рішення, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату призначеної пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3324/1 від 25.06.2021, з урахуванням виплачених сум. Сума нарахованої на підставі рішення суду заборгованості на день смерті ОСОБА_2 складала 182103,18 грн та залишається невиплаченою. 
Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення невиплаченої її чоловіку пенсії, але вона не надала доказу набуття нею права на спадщину.
Правове регулювання питання виплати недоотриманої пенсії міститься у ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно з якою відповідні кошти не включаються до складу спадщини і виплачуються визначеному Законом колу осіб, зокрема дружині, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, у тому разі, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Позивачка цей строк пропустила. 
Вказаний Закон не передбачає права спадкування коштів недоотриманої пенсії на умовах ЦК України, а тому суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тобто застосував законодавство, яке не регулює спірні правовідносини сторін.
Натомість застосуванню підлягає спеціальна норма ст. 61 Закону № 2262-ХІІ.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про включення суми невиплаченої пенсії до складу спадщини, не врахувавши, що право на пенсію є особистим правом, спеціальним законом встановлено особливий порядок переходу права на отримання таких сум, а також спадкові правовідносини виникають лише за відсутності членів сім`ї або за відсутності їх права на отримання виплат у спеціальному порядку.
Суд не врахував подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 380/9537/21.
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
До суду апеляційної інстанції від позивачки ОСОБА_1 , в особі її представника – адвоката Глазкова А. С., надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому викладено незгоду з доводами відповідача про те, що неотримана пенсія спадкодавця не входить до складу спадщини. Вважає, що відповідач неправильно тлумачить норми матеріального права та посилається на нерелевантну практику Верховного Суду. 
5.Щодо розгляду справи у судовому засіданні 09.04.2026 
Сторони у справі повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку судових повісток представникам сторін в їх електронні кабінети в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС (а. с. 119 – 121).
Від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області Воронюк Є. Ю. в електронній формі надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника апелянта (а. с. 94).
ОСОБА_1 особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Глазков А. С. апеляційну скаргу не визнав.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин суд на місці постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності представника відповідача. 
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримував пенсію.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21, яке набрало законної сили 25.11.2021, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3324/1 від 25.06.2021, з урахуванням виплачених сум, що підтверджується роздруківкою з Єдиного реєстру судових рішень.
На виконання вказаного рішення, ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії та нараховано суму доплати у розмірі 182103,18 грн за період з 01.04.2019 по 31.12.2021, що визнається відповідачем у його листі від 18.11.2022 № 6332-6830/А-05/8-1100/22.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а нарахована відповідачем йому сума доплати до пенсії - 182103,18 грн залишилась невиплаченою до його смерті.
За життя ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .
17.03.2025 позивачка звернулась із заявою до ГУ ПФУ в Кіровоградській області з проханням виплатити їй, як дружині померлого чоловіка, нараховану за його життя на підставі рішення суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21, але не виплачену суму доплати до пенсії у розмірі 182103,18 грн. Листом від 21.03.2025 № 2408- 2469/А-04/8-1100/25 відповідач повідомив, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/4608/21 ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії та нараховано суми доплат, які залишились невиплаченими на день смерті, але врахувавши, що з часу смерті ОСОБА_2 до часу звернення ОСОБА_1 минуло більше 6 місяців, тому відповідач констатував, що права на виплату недоодержаної пенсії вона не має.
За заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті її чоловіка, 02.04.2024 нотаріусом була заведена спадкова справа № 8/2024 (змінено номер справи на № 8/2025). 
Дочка спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовилися від спадщини, а тому позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 .
Проте, з огляду на лист ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.03.2025 № 2408-2469/А-04/8-1100/25, нотаріус виніс постанову про від 12.06.2025 відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суму недоотриманої пенсії.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Спір між сторонами у цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку, виник з приводу захисту ОСОБА_1 свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця ОСОБА_2 , яка була нарахована відповідачем йому при житті, але не виплачена до його смерті та у виплаті якої відповідач відмовив єдиному спадкоємцю померлого – позивачці.
Суд першої інстанції встановив, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 (пенсіонеру згідно із Законом № 2262-XII) з 01.04.2019 по 31.12.2022 з урахуванням усіх видів грошового забезпечення в сумі 182103,18 грн, але до дня його смерті не виконало рішення суду в частині виплати донарахованої суми пенсії. 
Також суд правильно, на підставі наданих йому доказів, встановив, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною та єдиним спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину.
Вона продовж встановленого ч. 3 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ шестимісячного строку після смерті чоловіка не зверталася до відповідача із заявою про виплату їй пенсії в сумі 182103,18 грн, що підлягали виплаті ОСОБА_2 .
Після спливу вказаного строку позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про виплату їй, як спадкоємцю померлого ОСОБА_2 , неотриманої ним пенсії, але відповідач відмовив у задоволенні заяви з тих підстав, що сума недоотриманої пенсії не включається до складу спадщини, а також у зв`язку із пропуском шестимісячного строку на звернення. 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997№ 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої – п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі -Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Частинами 2 та 3 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 61 Закону № 2262-ХІІ також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Отже, положення ч. 2, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.09.2020 у справі № 428/6685/19, від 30.01.2024 у справі № 420/8604/21, від 22.02.2024 у справі № 461/5878/22.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 зазначив: «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (ч. ч. 2, 4, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).
Тлумачення ст. 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.
Правові висновки Верховного Суду у наведених вище справах вказують на те, що Суд чітко та послідовно розмежовує правовідносини між членами сім`ї померлого пенсіонера та органами Пенсійного фонду України щодо недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, якщо такі особи звернулися за її отриманням продовж шестимісячного строку, від правовідносин спадкоємців померлого пенсіонера з тими ж органами стосовно пенсії, яка, у випадку не реалізації членами сім`ї померлого свого спеціального права на її отримання, включається до складу спадщини. 
При цьому Верховний Суд визнає, що суми неотриманої пенсії входять до складу спадщини, за якими члени сім`ї померлого пенсіонера не звернулися у спеціальному порядку продовж встановленого законом строку, можуть спадкуватися, зокрема й спадкоємцями з числа членів сім`ї померлого.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 340/4608/21, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, зобов`язано Головне управління ПФУ у Кіровоградській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії, однак пенсія в сумі 182193,18 грн, що належала чоловіку позивачки залишилися недоодержаною у зв`язку з його смертю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка успадкувала належні її спадкодавцю суми пенсії відповідно до ст. 1227 ЦК України, а тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.
При цьому суд правильно виходив з того, що відповідач супереч закону відмовив позивачці, як спадкоємцю за законом, у визнанні її права на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 61 Закону № 2262-ХІІ виключають можливість спадкування неотриманої пенсії, яка була призначена пенсіонеру відповідно до цього закону.
Так, згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).
У постанові Верховного суду від 26.03.2025 у справі № 758/11320/20 сформульованоюридичний висновк: «Існує ієрархія між ЦК як кодифікованим законом та іншими (поточними) законами, що регулюють цивільні відносини. Ця ієрархія базується на визнанні ЦК основним актом цивільного законодавства (вимір ієрархії по горизонталі). У статті 4 ЦК України закріплюється пріоритет норм ЦК (як основного регулятора приватних відносин) над нормами інших законів. Причому, що такий спосіб вирішення колізії норм ЦК із нормами інших законів, із констатацією пріоритету норм ЦК над нормами інших законів, підтримувався, зокрема, Конституційним Судом України (див.: рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), Верховним Судом України (див.: постанову Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, постанову Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15), постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20))».
У п. 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 34/3161/17 зроблено висновок, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, що має юридичну силу закону України, містять однопредметні норми, що мають різний зміст, то пріоритетними є норми ЦК України.
З огляду на це будь-яку суперечність між одночасно чинними нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 61 Закону № 2262-ХІІслід вирішувати на користь норми ЦК України відповідно до якої суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
До того ж Закону № 2262-ХІІ прийнятий раніше за ЦК України, а норма ч. 1 ст. 61 цього Закону регуламентує порядок виплати недоодержаних сум членам сім`ї у шестимісячний строк, однак не містить заборони на спадкування таких сум у разі їх невиплати та незвернення визначених осіб.
Таким чином, аргументи апелянта про те, що позивачка пропустила строк, встановлений ч. 3 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ та втратила єдину підставу для отримання недоотриманої її померлим чоловіком пенсії гуртуються на неправильному розумінні цивільного законодавства, ігноруванні відповідних положень ЦК України про спадкування. 
Також безпідставним є твердження апеляційної скарги про те, що право на пенсію є особистим правом, а тому, з огляду на те, що ОСОБА_1 не являлася стороною у справі № 340/4608/21, вона не має права на отримання пенсії її чоловіка, яка була нарахована на виконання рішення суду у вказаній справі. 
Таке твердження прямо суперечить наведеним вище за текстом цієї постанови нормам цивільного законодавства та висновкам Верховного Суду щодо їх застосування.
Щодо не врахування місцевим судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 380/9537/21, то предметом касаційного перегляду у цій справі були ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2023, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023, якою у задоволенні заяви Особа 2 про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено. При цьому Верховний Суд мотивував своє рішення тим, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у цій справі, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна стягувача, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявниці (див. п. 27 постанови).
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
Вбачається, що предмети позовів і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у справі № 380/9537/21, в порівняні зі справою № 404/8277/25, яка переглядається в апеляційному порядку, є різними, а тому й висновки судів у кожній із зазначених справ обумовлені конкретними обставин справи, встановленими на підставі наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
10.Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати апелянта складаються з судового збору в сумі 1748,20 грн (а. с. 72), які він сплатив за подання до суду апеляційної скарги. Про будь-які інші судові витрати позивач суд не повідомив.
З огляду на результат розгляду апеляційної скарги відповідача та принцип розподілу судового збору, визначений ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати відповідача компенсації не підлягають.
Позивачка не повідомила суд апеляційної інстанції про наявність у неї будь-яких судових витрат, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Фортечного районного суду Кіровоградської області від 16.11.2025 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 01.05.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник