УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3536/25 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П. 
Категорія 71 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.
з участю секретаря 
судового засідання Кучер А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/3536/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управляння Пенсійного фонду України, Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича
на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 04 березня 2026 року, ухвалену під головуванням судді Маслак В.П. у м.Житомирі,
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом.
01.08.2025 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Богданович М.В. подала до суду клопотання про призначення у даній справі судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи (а.с. 74-76).
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 04 березня 2026 року у справі призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Мама Папа», ЄДРПОУ 40652411, адреса головного відділення: 01033, м.Київ, вул. Скоропадського, 21 (вул. Льва Толстого, 21), які знаходяться за адресою: 10003, м.Житомир, вул. Перемоги, 73.
На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
- Чи наявне кровне споріднення у другому поколінні між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?
- Чи є передбачена особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічною бабусею дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України.
Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .
На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.
Не погодившись із ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Гарбузюк О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу. 
Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що суд першої інстанції задовольняючи клопотання про призначення експертизи допустив істотне порушення норм процесуального права, що призвело до обмеження процесуальних прав відповідача ОСОБА_2 та інших учасників в цілому. Суд всупереч принципу змагальності розглянув та задовольнив клопотання про призначення експертизи без надання можливості стороні висловити свою позицію щодо необхідності призначення експертизи та переліку питань, які підлягають вирішенню експертом, а також кандидатури експерта або експертної установи. Зауважує, що клопотання про призначення експертизи не було попередньо направлено іншій стороні, що фактично позбавило її можливості реалізувати процесуальні права, передбачені ст.103 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги вважала безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
В судовому засіданні представник апелянта – адвокат Гарбузюк О.О. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Богданович М.В. апеляційну скаргу вважали необґрунтованою та в її задоволенні просили відмовити.
Інші учасники, будучи належним чином повідомлені про день і час судового засідання, не з`явились, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить наступного висновку. 
Постановляючи ухвалу про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з характеру спірних правовідносин, а також, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, потрібні спеціальні знання.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.
Приписами частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
За ч. ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виконають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до статтей 42, 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Тобто, серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.
При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Як передбачено ч. 3 ст. 103 ЦПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.
Як визначено у статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. 
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
За змістом частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм.
Із аналізу вказаних норм вбачається, що судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
У відповідності до ст. 104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу(осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Ухвала про призначення експертизи направляється особам, яким доручено проведення експертизи, та учасникам справи. Об`єкти та матеріали, що підлягають дослідженню, направляються особі, якій доручено проведення експертизи (провідному експерту або експертній установі).
У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.
Відповідно до статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі з`явлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами; призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.
Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.
При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.
Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 за №8 роз`яснив, що призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього.
У разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі. 
В даному випадку матеріали справи містять клопотання представника позивача про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи (а.с. 74-75).
Проведення експертизи сторона просила доручити ТОВ «Мама Папа» (головний офіс м. Київ, вул. Скоропадського, 21), які знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 73.
Відповідачі та адвокат в судове засідання неодноразово не з`являлися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. 
Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 04 березня 2026 року оплату за проведення експертизи покладено на позивача – ОСОБА_1 . 
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, у тому числі висновку судово-генетичної експертизи.
Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст. 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Згідно із ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (ЄСПЛ № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року, Калачова проти російської федерації).
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2021 року у справі № 478/690/18.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, § 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року).
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать, що предметом позову є встановлення факту батьківства. Таким чином, оскільки права та обов`язки матері, батька та дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, на що вказує ст. 12 СК України, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, так як для цього необхідні спеціальні знання і без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності та необґрунтованості ухваленого судом рішення по суті спору, а представник скаржника стверджує лише про те, що клопотання представника позивача про призначення експертизи не було направлено іншій стороні, чим було порушено принцип змагальності сторін. 
Відповідно до положень ч. 7 ст. 43 УЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
ЦПК України встановлює вимоги щодо направлення іншим учасникам справи лише до заяв поданих до суду в електронній формі по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються.
Статтею 183 ЦПК України передбачено, що письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження) (ч. 2).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст. 183 ЦПК України).
Оскільки клопотання представника позивача про призначення та проведення по справі експертизи не є клопотанням, яке подано на стадії виконання судового рішення, то і не потребує обов`язкового направлення іншій стороні - учаснику процесу. Окрім того, як убачається з матеріалів справи, вказане клопотання міститься в матеріалах справи. 11.11.2025 представник відповідача звернувся із заявою про ознайомлення з матеріалами справи і 12.01.2026 ознайомився та виготовив її фотокопії (а.с. 114). Після чого в жодне судове засідання відповідачі та адвокат не з`являлись, подаючи заяви про відкладення розгляду справи (а.с. 114, 123, 126, 136, 147).
Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень процесуального законодавства, які призвели до неправильного вирішення спору, що виник між сторонами, а доводи апеляційної скарги, в тому числі і в частині не направлення іншій стороні клопотання представника позивача про призначення експертизи, спростовані матеріалами справи та є надуманими, тому підстави для скасування постановленої судом ухвали відсутні.
Інших доводів та доводів щодо законності і обґрунтованості висновків суду першої інстанції по суті спору апеляційна скарга не містить, як не містить скарга і посилання на нові докази, які не були дослідженні судом першої інстанції, однак підлягають дослідженню апеляційним судом згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гарбузюка Олександра Олександровича залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.Й.Григорусь

Судді О.М.Галацевич

В.А.Панкеєва

Повний текст постанови складений 29.05.2026.