УХВАЛА

27травня 2026 року

м. Київ
справа № 2-630/07
провадження № 61-1433св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова, Харківська державна нотаріальна контора № 1, філія Харківського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року, ухвалене в складі колегії суддів: Остапенко В. О., Бондар Я. М., ЗубаковоїВ. П.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова, Харківська державна нотаріальна контора № 1, філія Харківського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ВАТ «Ощадбанк»), про визнання права власності на 51/200 частку житлового будинку у порядку спадкування за законом, усунення від права на спадкування та визнання права власності на 3/4 частини квартири, частину житлового будинку і грошові внески у порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що з листопада 1980 року батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , перебував у зареєстрованому шлюбі з його (позивача) матір`ю - ОСОБА_4 .
У період шлюбу подружжя приватизувало квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з договором дарування від 26 грудня 1980 року ОСОБА_4 належала 51/100 частка житлового будинку АДРЕСА_2 . У філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_3 відкрито рахунки.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_4 він та ОСОБА_3 прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори.
09 березня 2006 року він оформив спадщину на 1/4 частину квартири після смерті матері, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. На 51/200 частину будинку він свідоцтво не отримав.
Після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до Харківської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 . 
Вважає, що ОСОБА_2 слід усунути від прийняття спадщини за законом з тих підстав, що її батько був інвалідом другої групи, потребував постійно стороннього догляду, який здійснював лише він, надавав йому ( ОСОБА_3 ) допомогу, виконував всі його прохання, проживав з ним однією сім`єю та займався похованням ОСОБА_3 .
Враховуючи це,  ОСОБА_1 просив суд 
- визнати за ним право власності на 51/200 частини будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 ;
- визнати за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно: 51/200 частину будинку та 1/4 частину квартири за законом після смерті ОСОБА_4 , а після смерті ОСОБА_3 - визнати за ним право власності на спадкове майно за законом на підставі статті 1264 ЦК України (четверта черга), усунувши відповідачку від права на спадщину.
ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Зустрічний позов  ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_3 , а доводи ОСОБА_1 є надуманими та необґрунтованими. Вважає, що вона, як дочка померлого ОСОБА_3 , має право на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
ОСОБА_2 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька право власності на 3/4 частини квартири, 51/200 частину житлового будинку і грошові внески.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року позов ОСОБА_1  задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 51/200 частину житлового будинку АДРЕСА_2 після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усунуто ОСОБА_2 від права спадкування за законом після смерті батька- ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги, після смерті ОСОБА_3 на 51/200 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , 3/4 частину квартири АДРЕСА_1 , грошові внески зі всіма нарахуваннями, перерахунками та компенсаційними виплатами, які знаходяться на рахунках філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», відкритих на ОСОБА_3 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують той факт, що  ОСОБА_3 дійсно проживав однією сім`єю із ОСОБА_1  не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а також той факт, що ОСОБА_2 жодних стосунків з батьком з 1974 року не підтримувала, не заперечувала те, що не допомагала батьку.
Оскільки  ОСОБА_3 за життя прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї, але до закінчення статтею 1270 ЦК України шестимісячного терміну помер, не отримавши свідоцтво про право на спадщину, місцевий суд вважав, що спадкове майно, яке він успадкував би (1/4 частку квартири АДРЕСА_1 і 51/200 часткок житлового будинку на АДРЕСА_2 ), повинно бути успадковано належним спадкоємцем ОСОБА_1 , який відповідно до статей 1269, 1270 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 .
Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2008 року доповнено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та 51/200 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в резолютивній частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року не відображено висновку по суті позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 за померлим ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року змінено, скасовано його у частині усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги, після смерті ОСОБА_3 , на 51/200 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 , грошові внески зі всіма нарахуваннями, перерахунками і компенсаційними виплатами, які знаходяться на рахунках у філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» м. Харкова № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 компенсаційний рахунок № НОМЕР_11, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , компенсаційний рахунок № НОМЕР_12, № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , компенсаційний рахунок № НОМЕР_13, у ТВБВ № 10020 X0324 ВАТ «Ощадбанк» м. Харкова № НОМЕР_10\пенсійний\, в ТВБВ № Ю020\0235 ВАТ «Ощадбанк» м. Харкова № НОМЕР_6 , відкритих на ОСОБА_3 .
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , про визнання за ним права на спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем першої черги, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 51/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , 3/4 частку квартири АДРЕСА_1 , грошові внески зі всіма нарахуваннями, перерахунками і компенсаційними виплатами, які знаходяться на рахунках у філії Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» м. Харкова: № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ; компенсаційний рахунок № НОМЕР_14, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , компенсаційний рахунок № НОМЕР_12, № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; компенсаційний рахунок № НОМЕР_15; в ТВБВ № 10020 \0324 Ощадбанку м. Харкова: № НОМЕР_10 ;в ТВБВ №10020\0235 Ощадбанку м. Харкова № НОМЕР_6, відкритих на ОСОБА_3 . У інший частині рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 51/200 частину житлового будинку після смерті його матері ОСОБА_4 . Також обґрунтованим є висновок про визнання за  ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після смерті дружини  ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири та на 51/200 частину житлового будинку.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2008 року в цій частині сторони не оскаржили.
Разом з цим, усуваючи ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , місцевий суд не врахував, що відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця повинно бути пов`язане з винною поведінкою такої особи за умови, що спадкоємець усвідомлював свій обов`язок, але не вчиняв відносно цього необхідних дій. Суд також не взяв до уваги те, що ОСОБА_3 не потребував допомоги від ОСОБА_2 , а сам факт того, що ОСОБА_2 не підтримувала з батьком стосунків та не допомагала йому, не може бути підставою для усунення її від права на спадкування.
ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги з боку ОСОБА_2 , звертався за отриманням допомоги до ОСОБА_2 , але вона ухилялася від її надання.
ОСОБА_2 прийняла спадщину в установленому законом порядку, є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 згідно зі статтею 1261 ЦК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
02 лютого 2026 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») подало касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року.
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2026 року касаційну скаргу АТ «Універсал Банк»залишено без руху для усунення недоліків, зазначено строк виконання ухвали суду, попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий судом строк заявник направив до суду матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 09 лютого 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року поновлено АТ «Універсал Банк» строк на касаційне оскарженнярішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Шевченківського районного суду м. Харковацивільну справу № 2-630/07.
25 березня 2026 року матеріали цивільної справи № 2-630/07 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження оскаржуваного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16, 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки, укладеним 04 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (далі - ВАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_6 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 132Ф-ІК від 04 грудня 2007 року.
На момент укладення цих договорів вказана квартира належала ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 04 грудня 2007 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець).
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2010 року у справі № 2-6471/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 536 207,14 грн та судові витрати.
Іпотекодержатель мав намір задовольнити свої вимоги до іпотекодавця за рахунок предмета іпотеки.
28 січня 2026 року АТ «Універсал Банк», яке є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк», стало відомо, що право власності на вказану квартиру, яка є предметом іпотеки, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2018 року та ухвали цього ж суду від 04 грудня 2018 року у справі № 646/803/17, а також заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року у справі № 2-347/11.
Разом з цим, незважаючи на статус іпотекодержателя, ВАТ «ВТБ Банк» не було залучено до участі у справах № 2-347/11 та № 646/803/17.
Вирішуючи питання щодо власника майна (яке було передано в іпотеку банку) у справах № 2-347/11 та № 646/803/17, Червонозаводський районний суд м. Харкова виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року у справі № 2-630/07 за ОСОБА_2 визнано право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .
Станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції власником квартири був ОСОБА_6 , якого не було залучено до участі у справі.
АТ «Універсал Банк», який є правонаступником ВАТ «ВТВ Банк», зазначає, що його, як іпотекодержателя нерухомого майна, відносно якого вирішувалося питання щодо зміни власника, також не було залучено до участі у справі № 2-630/07, а матеріали вказаної справи не містять доказів обізнаності іпотекодержателя про її розгляд.
Судом апеляційної інстанції не було з`ясоване належним чином склад осіб, на права та законні інтереси яких може вплинути рішення у цій справі, як і не було встановлено дійсне коло учасників справи.
AT «Універсал Банк» вважає, що судом апеляційної інстанції під час розгляду справи № 2-630/07 було порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та протиправного рішення, зокрема суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а тому таке рішення підлягає скасуванню згідно з пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України.
Відзиви на касаційну скаргу AT «Універсал Банк» від учасників справи до суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина - 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 та 51/100 частка житлового будинку АДРЕСА_2 . 
Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , звернувшись у шестимісячний термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 
09 березня 2006 року ОСОБА_1 оформив спадщину на 1/4 частину квартири після смерті ОСОБА_4 , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Свідоцтво про право на спадщину на 51/200 частину будинку він не отримав.
ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_4 у вигляді 1/4 частини квартири та 51/200 частини будинку, однак не оформив її в нотаріальної конторі.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 51/200 частину будинку, 3/4 частини квартири (1/4 частини - спадщина після смерті дружини та 1/2 частини - приватна власність з 05 грудня 1996 року) та грошові внески на рахунках ВАТ «Ощадбанк». 
ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 , звернувшись у шестимісячний термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Зазначені обставині підтверджуються копіями свідоцтв, матеріалами спадкової справи нотаріальної контори, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 8-13, 76, 77-79, 118-140).
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року у цивільній справі № 2-347/11 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа - Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське МБТІ»), про захист права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Витребувано у розпорядження ОСОБА_2 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_6 . Зобов`язано КП «Харківське МБТІ» скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано КП «Харківське МБТІ» зареєструвати право власності ОСОБА_2 на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року встановлено, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_2 не з її волі.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04 грудня 2018 року) у цивільній справі № 646/803/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності задоволено. Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Присуджено на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в сумі 67 567 грн.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 646/14831/15-ц (провадження № 61-4577св18) у позові ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки № 3803, укладеного 04 грудня 2007 року між ОСОБА_6 та ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», про передачу в іпотеку нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 , - відмовлено.
У вказаній справі встановлено, що 04 грудня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 132 Ф-ІК, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в сумі 97 760, 00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних, строком до 04 грудня 2022 року.
Кредитні кошти отримано ОСОБА_6 для купівлі квартири АДРЕСА_1 . Після укладення угоди купівлі-продажу квартири, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 04 грудня 2007 року між банком та позичальником укладено іпотечний договір № 132Ф-ІК/z1, згідно з умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу від 04 грудня 2007 року. Під час укладання іпотечного договору накладена заборона на відчуження майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційне провадження слід закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 396 ЦПК України.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не залучив до участі у справі власника спірної квартири ОСОБА_6 та іпотекодержателя квартири ВАТ «ВТВ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк».
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).
Зазначені норми цивільного процесуального права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків.
У частині четвертій статті 389 ЦПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (див. ухвалу Великої Падати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19)).
При цьому особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 175/1057/17, від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17 та від 04 липня 2023 року у справі № 215/799/19.
Матеріали справи, яка переглядається, свідчать та це встановлено з рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року і рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року, що спір стосується спадкових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , зокрема, 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
У справі, що розглядається, АТ «Універсал Банк» не є її учасником, проте вважає, що ухвалене судом апеляційної інстанції рішення стосується його прав, інтересів та обов`язків.
З матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень відомо, що 04 грудня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 132 Ф-ІК, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в сумі 97 760, 00 дол. США на купівлю квартири АДРЕСА_1 .
04 грудня 2007 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.
На момент відчуження квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_1 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року, ухваленого у цій справі (№ 2-630/07).
З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором 04 грудня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № 132Ф-ІК/z1, згідно з умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2007 року.
Отже, квартира № 45, що знаходиться за адресою: майдан Конституції, 2/2, м. Харків, з 04 грудня 2007 року є предметом іпотеки.
У той же час, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2007 року змінено, скасовано в частині усунення ОСОБА_2 від прав на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_3 на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , про визнання за ним права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_3 . Задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті  ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 . В інший частині рішення суду першої інстанції від 15 червня 2007 року та додаткове рішення від 19 лютого 2008 року залишені без змін.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у подальшому рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2010 року у справі № 2-6471/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 536 207,14 грн та судові витрати.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2020 року у справі №2-6471/10 замінено первісного стягувача АТ «ВТБ Банк» на його правонаступника - АТ «Універсал Банк».
Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 646/14831/15-ц (провадження № 61-4577св18) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено.
У вказаній справі суд касаційної інстанції виходив з того, що на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2011 року у справі № 2-347/11 ОСОБА_2 24 липня 2012 року зареєструвала за собою право власності на 3/4 частини квартири, переданої в іпотеку.
Верховний Суд зазначив, що спори щодо квартири, яка передана в іпотеку за оскаржуваним договором іпотеки, виникли ще з 05 червня 2006 року та тривали до 22 листопада 2011 року.
Верховний Суд дійшов висновку, що укладений договір іпотеки порушує права та інтереси ОСОБА_2 , яка отримала у власність у порядку спадкування 3/4 частини квартири, що є предметом іпотеки, однак відмовляючи у позові, виходив з того, що  ОСОБА_2 звернулася до суду з пропуском строку позовної давності.
Таким чином, іпотека за договором іпотеки від 04 грудня 2017 року № 132Ф-ІК/z1 щодо спірної квартири є чинною.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 11 вересня 2018 року у справі № 646/803/17 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності. Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Присуджено на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в сумі 67 667,00 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину в квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.
При цьому згідно з частинами першою, другою статті 23 зазначеного Закону в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.
Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У такому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель в силу частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на цей момент.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 904/9896/17.
Підсумовучи викладене, колегія суддів констатує, що визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/4 частини спірної квартири рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року, реєстрація за нею права власності на це майно жодним чином не впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки АТ «Універсал Банк», яке є іпотекодержателем вказаної квартири.
Також Верховний Суд звертає увагу на те, що ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині оскаржуваного рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року безпосередньо не вирішуються й інші питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) на підставі аналізу положень частини п`ятої статті 82 ЦПК України (частини п`ятої статті 75 ГПК України) у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, сформульовано правовий висновок про те, що особа, що не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі. 
Таким чином, за встановлених обставин чинності іпотеки та наявності у  ОСОБА_2 законного права на спірну квартиру, підтвердженого судовими рішеннями, для подальшого вирішення спорів, пов`язаних з обов`язком іпотекодавця задовольнити вимоги АТ «Універсал Банк» як іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року, яке оскажується у цій справі, не має преюдиційного значення для АТ «Універсал Банк», як особи, яка не брала участі у справі, і АТ «Універсал Банк»не позбавлене права спростовувати встановлені судом у цій справі обставини щодо нього, яких він не визнає, у загальному порядку.
Висновки Верховного Суду
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Враховуючи те, що з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду не вирішувалися, касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Універсал Банк» підлягає закриттю.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження у справі № 2-630/07 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2008 року закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк