Справа № 352/2464/25 
Провадження № 22-ц/4808/951/26 
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Томин О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у   ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2026 року, ухвалене в складі судді Струтинського Р.Р. в місті Івано-Франківську, у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. На даний час зазначений розмір аліментів не забезпечує належного матеріального утримання дитини та є недостатнім для задоволення її потреб. Позивачка самостійно не має можливості повною мірою забезпечити дочці належний рівень утримання. Водночас відповідач є працездатним, працює та має можливість надавати більшу матеріальну підтримку дитині, проте участі у додаткових витратах на її утримання не бере.
Зважаючи на вказане, просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 1700 грн на 1/3 частку від заробітку (доходу) відповідача.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2026 року позов задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з  ОСОБА_1 , визначений рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу). Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнення аліментів ухвалено розпочати з дня набрання рішенням законної сили та проводити до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід державного бюджету у розмірі 1211,20 грн. 
Ухвалючи рішення, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка потребує належного матеріального забезпечення для свого розвитку, а також те, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати дитині належне утримання.
Суд не взяв до уваги доводи відповідача про майбутнє народження дитини в новій сім`ї як обставину, що впливає на його обов`язок щодо утримання вже наявної дитини, а також зазначив, що потреба у наданні допомоги батькам, бабі чи дідові не звільняє його від першочергового обов`язку забезпечувати належний рівень утримання власної дитини.
Враховуючи відсутність доказів наявності у відповідача інших утриманців, а також необхідність забезпечення найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 на рішення суду подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивачки обов`язку доводити підстави для зміни способу стягнення аліментів, що суперечить ч. 1 ст. 12 ЦПК України щодо засад змагальності сторін. 
Вважає, що суд першої інстанції фактично поклав в основу рішення лише пояснення позивача без належного дослідження доказів. Зміна способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу фактично призвела до суттєвого збільшення їх розміру, що не було належно обґрунтовано судом. Оскільки відповідач не має офіційного працевлаштування та стабільного доходу, розрахунок здійснено виходячи із середньої заробітної плати по Івано-Франківській області, що становить 22 190 грн, а 1/3 частка -близько 7 396 грн, тоді як раніше встановлений розмір складав 1 700 грн, що свідчить про зростання навантаження майже у п`ять разів. 
Також скаржник вважає, що судом не з`ясовано матеріальний стан відповідача, який не має офіційного доходу та майна, а також несе значні витрати на утримання непрацездатних батьків, особи, яка потребує постійного догляду – дідуся та нової сім`ї.
Апелянт зазначає, що суд не врахував фактичну участь відповідача в утриманні дитини, що підтверджується своєчасною сплатою аліментів, відсутністю заборгованості, додатковою матеріальною допомогою та забезпеченням дитини необхідними речами. 
Також суд не витребував і не дослідив докази матеріального стану позивача, яка, за наявними даними, є працевлаштованою та отримує стабільний дохід.
Крім того, на думку ОСОБА_1 суд неправильно застосував норми матеріального права, визначивши розмір аліментів у частці 1/3 від доходу на одну дитину без належного обґрунтування та без встановлення виняткових обставин, тоді як загальна судова практика передбачає 1/4 частку на одну дитину. 
Не було враховано й позицію відповідача, який заявляв про готовність добровільно сплачувати 3 000 грн щомісячно, що є максимально можливим з урахуванням його фінансового стану та обов`язків щодо утримання непрацездатних родичів. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції формально оцінив медичні докази, дійшовши висновку про його задовільний стан здоров`я, хоча матеріали справи містять висновок ЛКК про наявність хронічних захворювань та обмеження працездатності. 
Також суд не врахував зміну сімейного стану відповідача та наявність нової сім`ї, що впливає на його фінансові зобов`язання. Вказує, що суд не дотримався принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, не встановивши реального обсягу витрат на дитину.
Апелянт вважає визначений судом розмір аліментів непропорційним, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і принципу справедливості. 
З огляду на викладене, просить оскаржене рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржене рішення залишити в силі.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Суд першої інстанції встановив, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн на дитину щомісячно, до досягнення нею повноліття (а.с. 3-4).
Відповідач здійснює догляд за особою похилого віку ОСОБА_5 (а.с. 28).
Згідно з копією висновку №50 лікарсько-консультативної комісії КНП «Солотвинська лікарня» ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань в стадії ремісії, за станом здоров`я може бути помічником дієздатної особи (а.с. 24).
Відповідно до довідки від 11.11.2025 старшого державного виконавця Богородчанського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гуменяк А.С. за рішенням суду сплачує аліменти в повному обсязі та станом на 01.11.2025 заборгованості не має (а.с. 41).
Відповідач здійснював перекази коштів на рахунок ОСОБА_2 згідно з платіжними інструкціями.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст. 182-184, 192 СК України.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів з урахуванням їх фактичного збільшення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначені за рішенням суду; визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/3 частки від доходу батька дитини відповідача.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Змінюючи спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції взяв до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.
Однак суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував принцип рівності обов`язку обох батьків щодо утримання неповнолітньої дитини та не надав оцінки матеріальному стану і можливостям відповідача. 
Так, в матеріалах справи є підтвердження, що відповідач здійснює догляд за своїм дідусем, офіційно не працевлаштований, заборгованості за аліментами не має. Однак, відповідачем не надано доказів про зміну його сімейного стану та перебування інших осіб на його утриманні. 
Разом з тим позивачка не надала суду жодного доказу на обгрунтування розміру аліментів у вигляді 1/3 частини доходу відповідача, зміни власного матеріального стану з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів (02 березня 2021 року), як і в цілому доказів про її матеріальний стан як одного з батьків. 
Водночас відповідач частково визнав позов та погодився сплачувати аліменти у збільшеному розмірі 3 000 грн, тобто погодився, що існують підстави для збільшення розміру аліментів. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не повністю відповідають нормам матеріального права: суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини шляхом зміни способу стягнення аліментів, але визначив такий розмір без урахування усіх передбачених законом обставин.
Відтак, апеляційна скарга відповідача є частково обґрунтованою. 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з наведеним, на підставі статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні з частковим задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зміну стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_1 з 1/3 до 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, проте апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то судовий збір у розмірі 363,50 грн сплачений за подання апеляційної скарги, необхідно компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст.367, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2026 рокузмінити в частині розміру частки аліментів на утримання дитини. 
Стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнення аліментів розпочати з дати набрання цим рішенням суду законної сили, і проводити до досягнення дитиною повноліття.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , у зв`язку із поданням апеляційної скарги у розмірі 363,50 грн компенсувати за рахунок Державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков 
О. О. Томин