ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4432/26 Справа № 208/10108/25 	  	Головуючий у першій інстанції: Подкопаєва І. А. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Християнська фортеця» на заочне рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області у складі судді Подкопаєвої І.А. від 05 січня 2026 року по справі за позовом Кредитної спілки «Християнська фортеця» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,– 

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року КС «Християнська Фортеця» звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13.01.2023 року між ОСОБА_1 та КС «Християнська фортеця» був укладений кредитний договір про споживчий кредит № 12439 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 3000,00 гривень строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами із розрахунку 46,8 % річних від суми наданого кредиту за кожен день користування ним. З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Кредитною спілкою «Християнська фортеця» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 12439/1-П від 13.01.2013, за умовами якого поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Позичальник своїх зобов`язань з повернення коштів в повному обсязі не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.07.2025 року у загальному розмірі 11741,03 грн, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту 3000,00 гривень, суми заборгованості за відсотками 8741,03 гривень. Тому позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість у загальному розмірі 11741,03 грн. 
Заочним рішенням Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області у від 05 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто  солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь КС «Християнська фортеця» суму заборгованості за договором про споживчий кредит №12439 від 13.01.2023 у сумі 4404,00 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту 3000,00 грн, процентів за користування кредитними коштами 1404,00 грн. 
В апеляційній скарзі КС «Християнська фортеця», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині часткового задоволення позову та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, довідкою про доставку судової повістки в електронному вигляді КС «Християнська Фортеця», яка долучена до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідачів за останньою відомою суду адресою, що також відповідає відомостям з Єдиного державного демографічного реєстру №2568731 від 06.04.2026 та №2568726 від 06.04.2026, їх сповіщення здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 13.01.2023 року між ОСОБА_1 та КС «Християнська фортеця» був укладений кредитний договір про споживчий кредит №12439, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у сумі 3000,00 грн на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник отримує та зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п.п. 3.1- 3.3 Розділу 3 Договору кредит надається строком на 12 місяців від дати отримання позичальником кредиту. Кредит із цільовим призначенням споживчий надається з метою на лікування. Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в день підписання цього Договору, але не раніше дня оформлення необхідного забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, якщо забезпечення зобов`язання підлягає оформленню окремим договором.
Згідно з п.п. 3.5,3.6 зазначеного вище договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку визначеного в п. 2.1 цього договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом з дотриманням Графіка розрахунків Додаток 1, що є невід`ємною частиною цього Договору. Кредит надається на умовах періодичної сплати процентів і основної суми кредиту «рівними долями», за якими передбачається незмінна (однакова) сума платежу протягом всього строку кредиту.
Відповідно до п. 4.1 договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 46,8 % річних від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом та може бути змінена виключно за згодою сторін. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення.
Відповідно до п. 4.6 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір та строк сплати процентів і основної суми кредиту встановлюється Графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Графік розрахунків відповідає умовам, зазначеним у п. 2.4 цього Договору. Сума процентів за користування кредитом, передбачена Графіком розрахунків, є дійсною за умови дотримання Позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків.
Сторони домовились про те, що у разі порушення Графіку розрахунків та несвоєчасного надходження (прострочення) планового, згідно графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору, платежу, повністю або частково, кредитний комітет кредитодавця, своїм рішенням, має право визнати цей кредит, кредитом з підвищеним ризиком, у разі прийняття якого встановлюється та діє протягом усього строку визнання кредиту, кредитом з підвищеним ризиком, фіксована відсоткова ставка за користування цим кредитом у розмірі 290,6 % річних (п.п. 4.7, 4.8 Розділу 4 Договору).
Відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 1 до договору кредиту № 12439 від 13.01.2023, сума кредиту становить 3 000 грн, проценти за користування кредитом за період з 13.01.2023 по 13.01.2024 становлять 1 404,00 грн. (а.с.8-9)
13 січня 2023 року між КС «Християнська фортеця» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №12439/1-П, відповідно до п. 1 якого поручитель поручається перед кредитодавцем за виконання позичальником умов Кредитного договору № 12439 від 13.01.2023 р. та забезпечує повернення кредитних коштів та процентів всім належним йому майном та коштами, на які може бути звернене стягнення.У випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники (п. 3 Договору поруки)(а.с.11).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку за договором №12439 від 13.01.2023 року, станом на 01.07.2025 року, КС «Християнська Фортеця» за період з 13.01.2023- 01.07.2025 року нараховано заборгованість за кредитом - 3000 грн, проценти за користування кредитом - 8741,03 грн. (а.с.4). 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до частин першої, другої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). 
За змістом пункту 4.8 кредитного договору від 13.01.2023 року №12439, у разі прийняття рішення кредитним комітетом кредитодавця, про визнання цього кредиту кредитом з підвищеним ризиком, встановлюється та діє протягом усього строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком, фіксована відсоткова ставка за користування цим кредитом у розмірі 290,6% річних, яка нараховується на початкову суму отриманого кредиту. 
Однак, до ухвалення оскаржуваного рішення позивачем не представлено суду копії відповідного рішення кредитного комітету про визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком, тому право позивача на нарахування процентів за користування кредитними коштами за ставкою 209,6 % річних не підтверджене належними та допустимими доказами.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши укладення кредитного договору від 13.01.2023 року №12439 між ОСОБА_1 та КС «Християнська фортеця» та отримання кредитних коштів в сумі 3000,00 грн; приймаючи до уваги відсутність підстав для нарахування процентів за користування кредитом у збільшеному розмірі (у сумі 8741,03 грн., що становить 290,6%) , – колегія дійшла висновку про обґрунтованість стягнення місцевим судом процентів за користування кредитом у розмірі 1400,00 грн. 
Щодо поданого разом з апеляційною скаргою клопотання про долучення доказів та наданої копії протоколу №5311/ФМ від 13.01.2023 про прийняття рішення про визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком (а.с. 70, 71), колегія зазначає наступне. 
Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. 
Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №192/875/17 (провадження №61-12580ск19).
Згідно матеріалів цивільної справи, що розглядається, позивач був зареєстрований в підсистемі "Електронний суд" та отримував судові повістки про слухання справи місцевим судом, зл підтверджується довідками про доставку електронного документу. 
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. 13 вересня 2025 року позивач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника, за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 32). 
Апелянтом не обґрунтовано поважність причин неможливість подання суду першої інстанції рішення кредитного комітету кредитодавця про визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком, тому вказаний доказ не приймається судом апеляційної інстанції. 
Апеляційний суд не приймає до уваги надану копію протоколу №5311/ФМ від 13.01.2023 про прийняття рішення про визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком, яка не була предметом дослідження у місцевому суді, враховуючи недоведеність позивачем неможливості своєчасного представлення доказу суду першої інстанції. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування районним судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині часткової відмови у стягненні з відповідачів процентів за користування кредитом на суму 7337,00 грн. Тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Християнська фортеця»– залишити без задоволення. 
Заочне рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк