ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/9376/25 пров. № А/857/50797/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
за участю секретаря судового засідання: Рибачука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 380/9376/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
головуючий суддя першої інстанції – Лунь З.І., час ухвалення - 11.23 год.,
місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 03.11.2025
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2439999- 2411-1320-UA46060290000052876, №2439998-2411-1320-UA46060290000052876 та №2439992- 2411-1320-UA46060290000052876 від 18.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований фізичною особою підприємцем і впродовж останніх років при здійсненні господарської діяльності застосовує спрощену систему оподаткування, а означену земельну ділянку використовує для провадження господарської діяльності. Крім того, позивач зазначає, що органом місцевого самоврядування не було дотримано вимог щодо належного повідомлення про встановлені ставки податку, що є ще однією підставою для обґрунтування позовних вимог. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення №2439999- 2411-1320-UA46060290000052876, №2439998-2411-1320-UA46060290000052876 та №2439992- 2411-1320-UA46060290000052876 від 18.12.2024. Стягнуто із Головного управління ДПС у Львівській області з його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 15140 грн 00коп. судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, під час розгляду справи судом не повно з`ясовано усі обставини справи, не надано вірної оцінки обставинам справи та судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування обставин, що мають суттєве значення.
Покликаючись на обставини справи, апелянт зазначає, що під час розгляду справи позивач не надав жодного доказу фактичного використання земельної ділянки у господарській діяльності протягом 2022-2024 р.р., тому відсутні підстави для застосування щодо позивача норм п. 297.1 ст.297 ПК України для звільнення позивача, як суб`єкта господарювання, від виконання податкових зобов`язань.
З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Крім цього, позивач зазначає про те, що апеляційна скарга дає можливість зробити припущення, що ця скарга, в частині правової аргументації виконана не людиною-юристом, а якоюсь LLM AI-моделлю (так званим «штучним інтелектом»), наприклад ChatGPT, Gemini тощо.
Такі висновки позивач обґрунтовує тим, що жодної правової позиції, яка була б хоча б близькою до написаного у апеляційній скарзі, Верховний Суд не писав, оскільки при перевірці наведеної відповідачем судової практики, позивачем було встановлено, що перелічені судові рішення стосуються інших категорій справ ( пенсійних виплат, стягнення боргу).
Відповідачем подані додаткові пояснення, у яких зазначає, що правозастосування ґрунтується не лише на формальному співпадінні номерів справ, а на усталеному підході судової практики, відповідно до якого податкові пільги підлягають вузькому тлумаченню та застосовуються виключно за наявності належного документального підтвердження фактичних підстав. При цьому, навіть гіпотетичні неточності у посиланні на окремі судові рішення не впливають на правомірність висновків контролюючого органу, які базуються насамперед на нормах Податкового кодексу України та фактичних обставинах справи. Такі доводи не мають жодного правового значення для вирішення спору по суті, не передбачені процесуальним законом як підстава для оцінки доказів чи правової позиції сторони та свідчать виключно про спробу відвернути увагу суду від предмета доказування. Незалежно від способу технічного оформлення процесуальних документів, їх зміст підлягає оцінці виключно з точки зору відповідності нормам права та обґрунтованості викладених у них доводів. Законодавство України не містить заборон щодо використання допоміжних інструментів при підготовці процесуальних документів, а тому подібні зауваження є оціночними та не можуть братися судом до уваги.
Щодо доводів позивача про те, що податкове повідомлення-рішення не могло бути прийняте без проведення документальної або фактичної перевірки, то апелянт зауважує, що такі твердження не відповідають вимогам законодавства. Контролюючий орган має право формувати податкові зобов`язання на підставі наявної податкової інформації, зокрема даних державних реєстрів та відомостей, поданих платником податків. Відсутність підтвердження використання земельної ділянки у господарській діяльності є достатньою підставою для нарахування податку.
Позивачем також подані додаткові пояснення, у яких зазначає, що Верховний Суд звертає увагу на тому, що використання ШІ для підготовки процесуальних документів саме по собі не заборонено. Проте відповідальність за достовірність інформації, викладеної у процесуальних документах, покладається виключно на учасника справи.
Верховний Суд наголошує на обов`язковості дотримання принципу фахового людського контролю (human-in-the-loop). Використання ШІ у правничій діяльності допускається виключно як допоміжний інструмент, який не може замінити професійну діяльність правника: його критичне мислення, фахове судження та правову кваліфікацію (Рекомендації з відповідального використання штучного інтелекту для правників (схвалені Міністерством цифрової трансформації та Міністерством юстиції України, липень 2025 року).
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач, ОСОБА_1 , з 27.09.2004 зареєстрований фізичною особою підприємцем і при здійсненні господарської діяльності застосовує спрощену систему оподаткування.
Як переможець прилюдних торгів, 22.09.2021 позивач придбав у власність земельну ділянку Новояричівської ОТГ, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008.
Відповідач стосовно позивача прийняв податкові повідомлення-рішення від 18.12.2024, яким Головне управління ДПС у Львівській області самостійно визначило грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, а саме за 2022 рік нараховано зобов`язання щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 в сумі 346 849,95 грн; податкове повідомлення-рішення №2439998-2411-1320-UA460602900000 52876 від 18.12.2024, яким Головне управління ДПС у Львівській області самостійно визначило грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, а саме за 2023 рік нараховано зобов`язання щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 в сумі 703 901,38 грн; податкове повідомлення-рішення №2439992-2411-1320-UA460602900000 52876 від 18.12.2024, яким Головне управління ДПС у Львівській області самостійно визначило грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, а саме за 2024 рік нараховано зобов`язання щодо сплати земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 в сумі 740 070,21 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені в адміністративному порядку до ДПС України.
Рішенням від 04.03.2025 ДПС України залишила скаргу без задоволення, а оскаржуваних податкових повідомлень-рішень без змін з тих підстав, що на земельній ділянці відсутні об`єкти житлового чи нерухомого майна, які могли бути використані у господарській діяльності позивача. Крім того, згідно свідоцтва єдиного податку позивач здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач вважаючи, що він звільнений від сплати земельного податку як особа, що використовує земельну ділянку для провадження господарської діяльності, звернулася з позовом до суду про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень
Суд першої інстанції позов задовольни з тих підстав, що позивач довів використання земельної ділянки площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 на території Новояричівської ОТГ у господарській діяльності, а відтак стосовно позивача як платника єдиного податку застосовується норма ст.297 ПК України, якою позивач звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на майно в частині земельного податку.
Надаючи оцінку правильності висновків судів попередніх інстанцій в частині наявності підстав для звільнення позивач від сплати земельного податку відповідно до пункту 297.1 статті 297 ПК України, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пункт 14.1.72. статті 14 Податкового кодексу України).
Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу України (ПК України), платниками плати за землю є платники земельного податку -
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.
Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Відповідно до статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності зокрема з таких податків і зборів: податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Як уже встановлено судом вище, при здійсненні господарської діяльності позивач застосовує спрощену систему оподаткування.
У власності позивача є земельна ділянка, розташована на території Новояричівської ОТГ, за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008.
Суд першої інстанції виснував, що позивач, після придбання у власність означеної земельної ділянки розпочав організацію процесу щодо використання цієї ділянки, а саме: уклав з ФОП ОСОБА_2 договір №26/11-21 від 26.11.2021 з додатками про надання послуг з розробки Концепції проекту створення і розвитку Комплексу будівель та споруд оптово-роздрібного ринку продовольчої продукції з об`єктами інфраструктури на земельній ділянці площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 на території Новояричівської ОТГ.
Крім того, позивач та ФОП ОСОБА_3 22.05.2022 уклали договір №200522 про розроблення проектної документації на будівництво Комплексу будівель та споруд оптово-роздрібного ринку продовольчої продукції з об`єктами інфраструктури на земельній ділянці площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 на території Новояричівської ОТГ.
Також, позивач, Наказом від 02.01.2025 №01, прийняв на роботу найманого працівника, сторожа для охорони цілісності огороджень та майна, які знаходяться на земельній ділянці площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 у селі Борщовичі Львівської області (Новояричівська ОТГ).
Суд першої інстанції також заначив, що з метою здійснення господарської діяльності на означеній земельній ділянці, затверджено технічні умови тимчасового приєднання до електричних мереж електроустановок, розроблено Робочий проект Нового будівництва складської будівлі в с. Бощовичі Новояричівської ОТГ, Львівського району, Львівської області, Розділи ГП і АБ.
З урахуванням викладеного, суд висновував, що придбана у власність позивачем земельна ділянка площею 3,7976 га з кадастровим номером 4623680400:08:000:0008 у селі Борщовичі Львівської області (Новояричівська ОТГ) використовується ним для здійснення господарської діяльності.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.
Позивач, відповідно до довідки з ЄДРПОУ, серед іншого, здійснює 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 52.10 Складське господарство, 52.24 Транспортне оброблення вантажів, 46.22 Оптова торгівля квітами та рослинами, 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами, 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами ( п.п.14.1.36 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою ( п.291.3 ст. 293 ПК України).
Відповідно до п.п.4) п. 297.1 статті 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності зокрема з таких податків і зборів: податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування (у тому числі на умовах емфітевзису)) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Отже, у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 ст. 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у справі № 820/3628/17 виснував, що «умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності, а не приміщення, яке на такій ділянці знаходиться. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов не встановлена.
За змістом вищевказаних норм ПК України обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.
Такий зміст правового регулювання відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 24.11.2015 у справі № 21-2352а15 (№ 826/14703/13-а).
Правова позиція Верховного Суду з цього питання також є усталеною і викладена в постановах від 19 серпня 2022 року у справі № 826/10853/16 (адміністративне провадження К/9901/6726/19), від 05 листопада 2021 року у справі №826/10983/18 (адміністративне провадження № К/9901/29442/20), але не виключно».
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звільнений від сплати земельного податку, оскільки вчиняє активні дії, спрямовані на створення і розвитку Комплексу будівель та споруд оптово-роздрібного ринку продовольчої продукції з об`єктами інфраструктури, що відповідає видам діяльності згідно з КВЕД відповідно до довідки з ЄДРПОУ, з огляду на те, що звільнення від сплати земельного податку відповідно до пункту 297.1 статті 297 ПК України стосується виключно використання у господарській діяльності платниками єдиного податку відповідних земельних ділянок, а не приміщень ( будівель, споруд ), які розташовані чи будуть розташовані на цих земельних ділянках.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що позивач не надав жодного доказу фактичного використання земельної ділянки у господарській діяльності протягом 2022-2024 р.р. 
Щодо доводів позивача про те, що при написанні апеляційної скарги, відповідачем було використано ШІ та зазначена неіснуюча судова практика Верховного Суду, то колегія суддів зауважує, що такі не впливають на правомірність висновків контролюючого органу, які базуються насамперед на нормах Податкового кодексу України та фактичних обставинах справи.
Колегія суддів повторно наголошує, що відсутність підтвердження використання земельної ділянки у господарській діяльності є достатньою підставою для нарахування податку.
Позивачем також до додаткових пояснень долучено копію Договору поставки № 19-ПС08/23 від 14.03.203 р., видаткові та товаро - транспортні накладні. 
Проте, такі докази не були надані позивачем суду першої інстанції та не наведено доказів того, чому такі не могли бути надані суду першої інстанції. Крім цього, первинні документи не підтверджують системного та безперервного використання земельної ділянки у господарській діяльності протягом усього спірного періоду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем рішень згідно до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення – рішення №2439999- 2411-1320-UA46060290000052876, №2439998-2411-1320-UA46060290000052876 та №2439992- 2411-1320-UA46060290000052876 від 18.12.2024 вказаним вище критеріям відповідають, тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування, а позову до задоволення.
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. (ч. 1 ст. 317 КАС України)
Таким чином, судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 380/9376/25 скасувати та ухвалити нову постанову якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Повний текст постанови складений та підписаний 04.05.2026