Справа № 128/367/26 

ВИРОК
Іменем України
11 травня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 
та учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13.11.2025 за №12025020050000699, по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тиврів, Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , одруженого, освіта середня спеціальна, приватного підприємця, раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України,
УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: земельною ділянкою з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, площею 0,8096 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та перебувала у державній власності, у невстановлений слідством спосіб, час та місце отримав підроблений офіційний документ - розпорядження №1867 Вінницької районної державної адміністрації від 29.12.2012 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 іншого призначення - будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів на території Бохоницької сільської ради, за межами населеного пункту», відповідно до якого ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку із земель державної власності, розташовану на території Агрономічної сільської ради Вінницької області, площею 0,8096 га, з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, із цільовим призначенням - для будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів (вид цільового призначення 3.4). У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.10.2020, ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що розпорядження №1867 Вінницької районної державної адміністрації від 29.12.2012 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 іншого призначення - будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів на території Бохоницької сільської ради, за межами населеного пункту» про надання йому у власність вказаної земельної ділянки є підробленим та містить неправдиві відомості, надав державному реєстратору Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_6 , яка здійснювала свою діяльність за адресою: м. Томашпіль, площа Тараса Шевченка, буд. 4, Вінницької області, вищевказаний документ з метою оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, таким чином використавши вищезазначений завідомо підроблений документ.
Крім того, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: земельною ділянкою з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, площею 0,8096 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та перебувала у державній власності, у невстановлений слідством спосіб, час та місце отримав підроблений офіційний документ - розпорядження №1867 Вінницької районної державної адміністрації від 29.12.2012 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 іншого призначення - будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів на території Бохоницької сільської ради, за межами населеного пункту», відповідно до якого ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку із земель державної власності, розташовану на території Агрономічної сільської ради Вінницької області, площею 0,8096 га, з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, із цільовим призначенням - для будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів (вид цільового призначення 3.4). Натомість у розпорядженні №1867 Вінницької районної державної адміністрації від 29 грудня 2012 року йдеться «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_7 для ведення садівництва на території Стрижавської селищної ради, за межами населеного пункту», відповідно до якого ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку із земель державної власності, шо на даний час розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницької області. Крім цього, ОСОБА_4 з 16.05.2019 володіє 50% статутного капіталу ТОВ «Імунітет ЛТД» (ЕДРПОУ 23106362). Відповідно до розпорядження №2455 Вінницької районної державної адміністрації від 29 грудня 2007 року «Про передачу земельної ділянки в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Імунітет ЛТД» для іншого призначення - будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів на території Бохоницької сільської ради та укладання договору оренди»: 1. Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ТОВ «Імунітед ЛТД»; 2. Вилучено в ДП «Дослідне господарство «Бохоницьке» Інституту кормів УААН земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,8096 га та передано в оренду ТОВ «Імунітед ЛТД» земельну ділянку площею 0,8096 гa; 3. Укладено договір оренди між Вінницькою районною державною адміністрацією та ТОВ «Імунітед ЛТД», предметом якого являється земельна ділянка загальною площею 0,8096 га, для іншого використання, терміном на 49 (сорок дов?ять) років. У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.10.2020, ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документу, достовірно знаючи і усвідомлюючи, що розпорядження №1867 Вінницької районної державної адміністрації від 29 грудня 2012 року «Про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 іншого призначення - будівництва цеху фасування та пакування будівельних матеріалів на території Бохоницької сільської ради, за межами населеного пункту» про надання йому у власність вказаної земельної ділянки є підробленим та містить неправдиві відомості, надав державному реєстратору Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_6 , яка здійснювала свою діяльність за адресою: м. Томашпіль, площа Тараса Шевченка, буд. 4, Вінницької області, вищевказаний документ з метою оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, таким чином використавши вищезазначений завідомо підроблений документ. Після чого, ОСОБА_6 , будучи введеною в оману та не підозрюючи дійсних намірів ОСОБА_4 , отримавши зазначений документ, сформувала заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та у подальшому 13.10.2020 об 11 год 58 хв здійснила реєстраційні дії та внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про право приватної власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницької області. Внаслідок вищеописаних дій із державної власності у приватну власність ОСОБА_4 13.10.2020 вибула земельна ділянка з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, площею 0,8096 га, чим Агрономічній територіальній громаді в особі Агрономічної сільської ради заподіяно майнову шкоду на суму 3 593 849 грн, що станом на момент вчинення злочину у 3 419 разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно п. 2 примітки до ст. 185 КК України становить особливо великі розміри.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , попередньо вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358 та ч. 4 ст. 190 КК України, достовірно знаючи, що він злочинним шляхом набув у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, вчинив дії щодо розпорядження майном, стосовно якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, за таких обставин.
ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою легалізації незаконно набутої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, здійснив поділ вказаної земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виготовленої 26.10.2020 ТОВ «ПОДІЛЛЯ ІНЖАГРОБУД», на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 0520680500:01:011:0004 площею 0,3864 га та 0520680500:01:011:0005 площею 0, 4232 га. Із вищевказаною технічною документацією про поділ земельної ділянки із кадастровим номером 0520680500:01:011:0001 ОСОБА_4 28 жовтня 2020 року надав державному реєстратору Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області ОСОБА_8 , який здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , вищевказаний документ з метою оформлення права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 0520680500:01:011:0004 площею 0,3864 га та 0520680500:01:011:0005 площею 0, 4232 га. У подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_9 , який здійснює свою діяльність за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, буд. 101, 12.11.2020 о 13 год 51 хв уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований під №1934, відповідно до якого ОСОБА_4 здійснив продаж земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0004, площею 0,3864 га ОСОБА_10 за 102 000 (сто дві тисячі) гривень. Внаслідок таких дій ОСОБА_4 розпорядився земельною ділянкою з кадастровим номером 0520680500:01:011:0004 площею 0,3864 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, шляхом вчинення правочину, достовірно знаючи що таке майно одержано злочинним шляхом, при цьому заподіявши майнову шкоду на суму 1 716 619 гривень, що станом на момент вчинення злочину становить особливо великі розміри.
У судовому засіданні 07.05.2026 обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, визнав у повному обсязі при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Суду надав показання, що він неправомірно зареєстрував за собою земельну ділянку на підставі підробленого розпорядження. Процесом оформлення земельної ділянки займалася якась фірма, яку він та його «компаньйон» найняли для отримання у власність земельної ділянки. Усвідомлював, що усі ці дії з оформлення земельної ділянки є незаконними. Спочатку земельну ділянку він оформив лише на себе, а в подальшому її було поділено. Одну частину земельної ділянки він передав своєму «компаньйону». Оскільки земельна ділянка була оформлена на нього незаконно, тому він вирішив відшкодувати завдану шкоду та повернув її у власність територіальної громади. На даний час він зробив для себе належні висновки. У подальшому зобов`язується дотримуватися норм законодавства, вчиняти усі дії у рамках закону. На даний час він уже звернувся до сільської ради з метою оформлення на себе вказаної земельної ділянки законним способом. Розкаюється у вчиненому. 
Представник потерпілої юридичної особи Агрономічної сільської ради у судове засідання 07.05.2026 не з`явився, хоч про дату, час та місце проведення судового розгляду Агрономічна сільська рада повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Попередньо представник Агрономічної сільської ради ОСОБА_11 подав до суду письмове клопотання про розгляд кримінального провадження без його участі. 
Прокурор під час судових дебатів суду зазначив, що ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі ще під час досудового розслідування, щиро розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, крім того, частково відшкодував заподіяну шкоду шляхом повернення у власність територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0005 площею 0,4232 га; просив звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; просив визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції закону станом на дату вчинення злочину), і призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком 2 роки; на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком 2 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду; стягнути судові витрати, скасувати арешт, накладений на земельну ділянку, та вирішити долю речових доказів, які залишити у матеріалах кримінального провадження, що перебувають у його розпорядженні. 
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судових дебатів просив призначити йому покарання із застосуванням статті 75 КК України, погоджується на звільнення його від покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. 
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів повністю підтримав позицію прокурора. Суду також зазначив, що обвинувачений під час досудового розслідування та розгляду даного кримінального провадження повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаявся, повернув у власність територіальної громади земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0005, тому вважає за можливе при призначенні судом покарання застосувати до обвинуваченого положення статті 75 КК України. Просить звільнити ОСОБА_4 від покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. 
Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за можливе обмежитись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів щодо особи обвинуваченого. Водночас судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їхніх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, внаслідок спливу певного проміжку часу.
Строк давності - це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
У частині першій статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.
Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
У статті 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України, у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
У частині третій статті 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з обвинувальним актом, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, було вчинено 13.10.2020. 
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, на даний час є кримінальним проступком.
Крім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, згідно з обвинувальним актом, у даному кримінальному провадженні, 12.11.2020 було також вчинено інше кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі понад два роки, тому диференційовані строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності слід відраховувати з 12.11.2020.
Таким чином, строки давності по кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 4 ст. 358 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесене до кримінального проступку, минули, що є підставою для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.
У судовому засіданні після оголошення прокурором обвинувального акту головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 наявність підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України та закриття кримінального провадження у частині його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Однак ні обвинувачений ОСОБА_4 , ні його захисник - адвокат ОСОБА_5 під час судового розгляду не звернулися до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження у частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та наполягали на продовженні судового розгляду даного кримінального провадження, у тому числі й у частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України.
За таких обставин та за відсутності заявленого клопотання про закриття кримінального провадження у частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України та за відсутності погодження обвинуваченого на закриття кримінального провадження в цій частині суд не постановляв ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у частині обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а продовжив судовий розгляд.
Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа; за ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018, який був чинним на момент вчинення злочину) - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах; за ч. 1 ст. 209 КК України - розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
Разом із тим, під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_4 погодився на звільнення його від покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, статті 74 КК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 (справа № 756/6876/19) та у постанові від 19.03.2024 (справа № 756/3924/20), системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (частини четверта та п`ята статті 74, частина перша статті 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (статті 75, 79, 104 КК України, «звільнення від призначеного покарання» (стаття 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного у санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому.
Таким чином суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.
За таких обставин обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, без визначення його виду і розміру.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Водночас суд також враховує, що відповідно до частин першої-другої статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує, що за місцем проживання скарг на ОСОБА_4 не надходило, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, ОСОБА_4 одружений, являється приватним підприємцем, раніше несудимий.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та часткове відшкодування шкоди (повернення у власність територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0005 площею 0,4232 га).
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, позицію державного обвинувача щодо можливості виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, думку сторони захисту, суд вважає, що ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 обрати йому міру покарання у межах санкцій статей обвинувачення у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, із застосуванням положень статті 70 КК України, а також з приміненням щодо основного покарання статей 75, 76 КК України з випробуванням, із встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Слід також зазначити, що санкцією частини першої статті 209 КК України, крім основного, передбачено додаткове покарання - позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та конфіскація майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.
Положеннями статті 77 КК України, що містить перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, не передбачено можливості призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна у таких випадках. Тобто положення указаної статті не передбачають призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна у тому випадку, якщо особу звільнено від відбування основного покарання на підставі статті 75 КК України.
Зазначене узгоджується із позицією, викладеною у постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 04.10.2023 (справа №953/7065/22).
Тому у даному випадку звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України свідчить про відсутність правових підстав для призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 209 КК України, у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Вінницький міський суд Вінницької області ухвалами слідчого судді від 29.04.2025 та від 14.10.2025 наклав арешти майно, які слід скасувати.
Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
З обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні у сумі 10 696,80 грн (висновок експерта №СЕ-19/120-25/7242-ОЗ від 18.09.2025).
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статтями 349, 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
- за ч. 1 ст. 209 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, строком на 2 (два) роки.
На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, строком на 2 (два) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку виконає покладені на нього обов`язки та не вчинить нового кримінального правопорушення.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_4 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Арешт, накладений Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалою слідчого судді від 29.04.2025 на майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0005, площею 0,4232 га, з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, що розташована за адресою: Вінницька область, Вінницький район, Бохоницька сільська рада, - скасувати.
Арешт, накладений Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалою слідчого судді від 14.10.2025 на майно, а саме: технічну документацію щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, - скасувати.
Речові докази: оригінали та відповідним чином завірені копії документів нотаріальної справи, заведеної внаслідок укладання договору купівлі-продажу від 12.11.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , предметом договору якої виступає земельна ділянка з кадастровим номером 0520680500:01:011:0004 з наявними на ній об`єктами нерухомого майна, а саме: оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки №1934 від 12.11.2020, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0004 з наявними на ній об`єктами нерухомого майна (зберігається на 1 аркуші); оригінал витягу з Державного земельного кадастру (номер витягу - НB-0520586292020 від 02.11.2020) про земельну ділянку з кадастровим номером 0520680500:01:011:0004 з додатком у вигляді кадастрового плану земельної ділянки (зберігається на 2 аркушах); інформація з ДРРПННМ (номер довідки - 232222412 від 12.11.2020) на 1 аркуші; інформація з ДРРПННМ (номер довідки - 232240573 від 12.11.2020) на 1 аркуші; інформація з ДРРПННМ (номер довідки - 232239810 від 12.11.2020) на 2 аркушах; інформація з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_4 , сформована 12.11.2020 (зберігається на 1 аркуші; інформація з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_4 , сформована 12.11.2020 (зберігається на 1 аркуші); оригінал висновку ЛДНСБИ 663048 про ринкову вартість земельної ділянки, виготовлений ФОП « ОСОБА_12 » станом на 02.11.2020 (зберігається на 1 аркуші); оригінал витягу із єдиної бази звітів про оцінку №20-20201102-0001480168 (зберігається на 1 аркуші); відповідним чином завірена копія квитанція АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1902535537.1 від 12.11.2020 (зберігається на 1 аркуші); оригінал заяви №1932, підписаної 12.11.2020 ОСОБА_13 (зберігається на 1 аркуші); витяг з ДРАЦС №00028518112 від 12.11.2020 (зберігається на 2 аркушах); копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на особу ОСОБА_13 (зберігається на 2 аркушах); копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_2 на особу ОСОБА_13 (зберігається на 1 аркуші); копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 на особу ОСОБА_4 (зберігається на 2 аркушах); копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_4 на особу ОСОБА_4 (зберігається на 1 аркуші); оригінал заяви №1933, підписаної 12.11.2020 ОСОБА_14 (зберігається на 1 аркуші); витяг з ДРАЦС №00028518171 від 12.11.2020 (зберігається на 2 аркушах); копія паспорту громадянина України № НОМЕР_5 на особу ОСОБА_14 (зберігається на 1 аркуші); копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_14 , виданої Яланецькою сільською радою 11.11.2018 під №1100 (зберігається на 1 аркуші); копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_6 на особу ОСОБА_10 (зберігається на 2 аркушах); копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру НОМЕР_7 на особу ОСОБА_10 (зберігається на 1 аркуші); оригінали, відповідним чином завірені копії документів реєстраційної справи №117400406682, заведеної щодо ТОВ «ІМУНІТЕТ ЛТД» (ЄДРПОУ 23106362), що зберігається на 86 аркушах; технічна документація щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0520680500:01:011:0001, - залишити у матеріалах кримінального провадження №12025020050000699, що перебуває у розпорядженні прокурора.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні у сумі 10 696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 80 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржено в апеляційному порядку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ