Справа № 304/838/26 Провадження № 3/304/464/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	25 червня 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Гевці В.М., 

за участі секретаря судового засідання Гарайдич Р.А.,
потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, учениці, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

У С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №648156 від 23 квітня 2026 року 17 квітня 2026 року о 19 годині 46 хвилин у місті Перечині по вул. Ужгородській, 90 водій ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом KOVI 250-S1, державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території на проїзну частину дороги, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну та, виїжджаючи на дорогу, не надала переваги в русі автомобілю Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою, внаслідок чого допустила зіткнення транспортних засобів.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Дії ОСОБА_2 працівником поліції кваліфіковані як порушення пунктів 2.3 б, 10.2 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.
У письмових поясненнях, наданих під час складання адміністративного матеріалу, ОСОБА_2 вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та зазначила, що перед виїздом з прилеглої території пропустила транспортні засоби, після чого почала здійснювати поворот. За її словами, автомобіль Skoda Octavia раптово здійснив маневр, унаслідок чого відбулося зіткнення.
У судове засідання ОСОБА_2 , її законний представник – мати ОСОБА_3 , а також захисник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Судом явка ОСОБА_2 та її законного представника визнавалася обов`язковою з метою надання особистих пояснень щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, однак вимоги суду вони не виконали, причин повторної неявки не повідомили.
Водночас до суду надійшла письмова заява захисника Поповича Р.В., у якій останній просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності ОСОБА_2 , а також застосувати до останньої захід впливу, передбачений статтею 24-1 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи належне повідомлення учасників провадження, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законного представника та захисника.
У судовому засіданні було допитано потерпілого ОСОБА_1 , а також свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Дослідивши матеріали справи, вислухавши показання потерпілого та свідків, суд доходить таких висновків.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю належних, допустимих та взаємопов`язаних доказів, досліджених судом.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №648156 від 23 квітня 2026 року зафіксовано, що ОСОБА_2 , виїжджаючи на мотоциклі з прилеглої території на проїзну частину дороги, не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався головною дорогою, унаслідок чого допустила зіткнення транспортних засобів.
Зазначені обставини узгоджуються зі схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, з якої вбачається взаємне розташування транспортних засобів після зіткнення, місце виїзду мотоцикла з прилеглої території та місце контакту транспортних засобів безпосередньо на проїзній частині дороги. Схема підписана учасниками пригоди без будь-яких зауважень чи заперечень щодо її змісту.
Із рапорту працівника поліції та матеріалів перевірки вбачається, що безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що автомобіль Skoda Octavia рухався головною дорогою у напрямку м. Ужгород, тоді як мотоцикл під керуванням ОСОБА_2 здійснював виїзд з прилеглої території.
Потерпілий ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені ним у письмових поясненнях. Пояснив, що рухався по вул. Ужгородській головною дорогою зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. Побачив, як з прилеглої території раптово виїхав мотоцикл, який фактично опинився безпосередньо перед його автомобілем. Одразу застосував екстрене гальмування, однак через незначну відстань уникнути зіткнення вже не мав можливості.
Показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються з письмовими матеріалами справи, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та показаннями свідків.
Свідок ОСОБА_4 , який є стороннім очевидцем події та на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував як пішохід поблизу місця пригоди, показав суду, що бачив, як мотоцикл під керуванням ОСОБА_2 виїхав із другорядної дороги (прилеглої території) на головну дорогу. За словами свідка, автомобіль Skoda рухався своєю смугою руху, а водій мотоцикла перед виїздом не переконалася у відсутності транспортного засобу, що наближався праворуч, після чого практично одразу відбулося зіткнення.
Підстав не довіряти показанням цього свідка суд не вбачає, оскільки він не перебуває у будь-яких відносинах із учасниками дорожньо-транспортної пригоди, є незаінтересованою особою, а його показання є послідовними та узгоджуються з іншими доказами.
Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався автомобілем назустріч мотоциклу та, побачивши, що ОСОБА_2 має намір виїхати з прилеглої території, зупинився та пропустив її. Разом із тим він звернув увагу, що ОСОБА_2 , розпочинаючи виїзд, подивилася лише в один бік, тоді як праворуч, звідки рухався автомобіль потерпілого, не переконалася у безпечності маневру. Після цього мотоцикл продовжив рух та практично відразу сталося зіткнення з автомобілем Skoda.
Суд оцінює показання свідка ОСОБА_6 як достовірні, оскільки вони є внутрішньо послідовними, відповідають іншим дослідженим доказам та взаємно підтверджують показання потерпілого і свідка ОСОБА_7 .
Натомість доводи ОСОБА_2 про те, що вона пропустила транспортні засоби, а автомобіль потерпілого нібито сам змінив напрямок руху та допустив зіткнення, суд оцінює критично.
Такі пояснення спростовуються показаннями потерпілого, двох безпосередніх очевидців дорожньо-транспортної пригоди, схемою місця пригоди, матеріалами адміністративної справи та не підтверджені жодним об`єктивним доказом.
Більше того, версія ОСОБА_2 є внутрішньо непослідовною, оскільки у разі, якщо б вона дійсно переконалася у безпечності виїзду та надала перевагу всім транспортним засобам, які рухалися головною дорогою, підстав для виникнення зіткнення безпосередньо після початку її руху не існувало б.
Сукупність досліджених доказів свідчить про те, що саме дії ОСОБА_2 , яка розпочала виїзд із прилеглої території, не переконавшись у безпечності такого маневру та не надавши переваги автомобілю, що рухався головною дорогою, перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена поза розумним сумнівом.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Відповідно до пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не відволікатися від керування транспортним засобом.
Згідно з пунктом 10.2 Правил дорожнього руху України водій, який виїжджає на дорогу з прилеглої території, житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, зобов`язаний перед виїздом надати перевагу в русі пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній.
Саме зазначених вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_2 не дотрималася.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Будучи водієм транспортного засобу, вона розпочала виїзд з прилеглої території на проїзну частину дороги, не переконалася у безпечності такого маневру та не надала переваги автомобілю Skoda Octavia під керуванням ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою, чим створила аварійну ситуацію, що безпосередньо призвела до дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому суд враховує, що потерпілий після виникнення небезпеки для руху одразу застосував екстрене гальмування, однак, як підтвердили його показання та показання допитаних у судовому засіданні свідків, відстань між транспортними засобами була настільки незначною, що технічної можливості уникнути зіткнення він уже не мав.
Таким чином, саме порушення ОСОБА_2 вимог пунктів 2.3 б) та 10.2 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням механічних пошкоджень транспортним засобам.
Дії ОСОБА_2 суд кваліфікує за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення як порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суд керується вимогами статей 23 та 33 КУпАП.
Так, відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до статті 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд враховує, що допущене ОСОБА_2 порушення є грубим, оскільки пов`язане з невиконанням одного з основоположних обов`язків водія – обов`язку надати перевагу транспортним засобам, які рухаються головною дорогою.
Наслідком такого порушення стала дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої двоє неповнолітніх дівчат отримали тілесні ушкодження, обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Крім того, суд бере до уваги, що посвідчення водія категорії «А» ОСОБА_2 отримала лише у день дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про відсутність у неї достатнього практичного досвіду керування транспортними засобами. За таких обставин застосування до неї більш суворого виду адміністративного стягнення відповідатиме меті забезпечення безпеки дорожнього руху та попередження вчинення нових правопорушень.
Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_2 заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, про що просив її захисник.
Незважаючи на те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 була неповнолітньою, характер допущеного порушення, ступінь його суспільної небезпечності та наслідки у вигляді дорожньо-транспортної пригоди з потерпілими свідчать про те, що застосування лише заходу виховного впливу не забезпечить досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної статтею 23 КУпАП.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що необхідним, достатнім та співмірним видом адміністративного стягнення у даному випадку є позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, що відповідатиме характеру вчиненого правопорушення та його наслідкам, та забезпечить належний превентивний ефект.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП сплаті підлягає також судовий збір у розмірі встановленому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011. 
Тому, керуючись статтями 23, 33, 40-1, 124, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, 

П О С Т А Н О В И Л А: 

ОСОБА_2  визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Призначити їй адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. 
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача – казначейство України (ЕАП), номер рахунку (ІВАN) UA908999980313111256000026001, призначення платежу: «Судовий збір на користь держави», код 22030106) 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору. 
Постанова в справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

  	Суддя:	Гевці В. М.