Справа № 723/1697/26
Провадження № 2/723/2982/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року м.Сторожинець
Сторожинецький районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пташник А.М.
за участю секретаря судового засідання Яворської М.І.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Роговський Вадим Петрович звернулася до суду з цивільним позовом до Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що  ОСОБА_2 набув у власність домоволодіння, що згідно технічного паспорта складається з житлового будинку літ.«А-І», літньої кухні літ.«Б», веранди літ.«б», сарая літ.«В», сарая літ.«Г», вбиральні літ.«Д», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначене домоволодіння було майном колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 був його одноособовим членом. Це відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, який в пункті 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснив, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку літ.«А-І», літньої кухні літ.«Б», веранди літ.«б», сарая літ.«В», сарая літ.«Г», вбиральні літ.«Д», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
При житті належний йому будинок та все, що знаходиться біля нього, ОСОБА_2 заповів позивачу – ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений директором Чернівецького геріатричного пансіонату ОСОБА_3 і зареєстрований 30 квітня 1999 року в реєстрі за № 132. Позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємцем за заповітом, своєчасно, в установлений законом шестимісячний строк, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки доглядала за вказаним домоволодінням, обробляла присадибну земельну ділянку. У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки ОСОБА_2 при житті не оформив право власності на домоволодіння за собою та не зареєстрував це право в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку літ.«А-І», літньої кухні літ.«Б», веранди літ.«б», сарая літ.«В», сарая літ.«Г», вбиральні літ.«Д», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Роговський В.П. в суд не з`явилися, до суду надійшла заява, про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити.
Представник відповідача в суд не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову.
Судом встановлені наступні обставини справи.
ОСОБА_2 набув у власність домоволодіння, що згідно технічного паспорта складається з житлового будинку літ.«А-І», літньої кухні літ.«Б», веранди літ.«б», сарая літ.«В», сарая літ.«Г», вбиральні літ.«Д», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зазначене домоволодіння було майном колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 був його одноособовим членом. Це відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, який в пункті 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснив, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку літ.«А-І», літньої кухні літ.«Б», веранди літ.«б», сарая літ.«В», сарая літ.«Г», вбиральні літ.«Д», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
При житті належний йому будинок та все, що знаходиться біля нього, ОСОБА_2 заповів позивачу – ОСОБА_1 . Заповіт був посвідчений директором Чернівецького геріатричного пансіонату ОСОБА_3 і зареєстрований 30 квітня 1999 року в реєстрі за № 132. Такий заповіт прирівнюється до нотаріально посвідченого заповіту відповідно до вимог статті 542 ЦК Української РСР, чинного на час смерті спадкодавця, за змістом якої до нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються  заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів.
Позивач ОСОБА_1 будучи спадкоємцем за заповітом, своєчасно, в установлений законом шестимісячний строк, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця), оскільки доглядала за вказаним домоволодінням, обробляла присадибну земельну ділянку.
Відповідно до підпункту 4.18. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.
Як вбачається з доданої до позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших відповідних реєстрів, відомості щодо реєстрації права власності відносно вказаного домоволодіння в цих реєстрах відсутні.
У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки ОСОБА_2 при житті не оформив право власності на домоволодіння за собою та не зареєстрував це право в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про що свідчить вищезгадана інформаційна довідка.
Крім позивача, інші особи, які б прийняли спадщину після смерті спадкодавця відсутні.
За змістом розділу VII Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця, спадкування - це перехід до спадкоємців тих прав та обовязків, що належали спадкодавцеві на законних підставах на момент відкриття спадщини (день смерті спадкодавця). 
Згідно статті 524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Тому позивач вважає, що право власності на вищевказане домоволодіння перейшло до неї в порядку спадкування за заповітом і просить захистити її цивільне право на спадкове майно шляхом визнання за нею права власності на нього.  
Відповідно дост.1216ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені до відповідача є обґрунтовані і підлягають задоволенню.
На підставі ст. ст. 1216, 1223 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку літ.«А-І», літньої кухні літ.«Б», веранди літ.«б», сарая літ.«В», сарая літ.«Г», вбиральні літ.«Д», воріт з хвірткою під № 1, огорожі під № 2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Сторожинецького районного суду Антоніна ПТАШНИК