ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/23027/25 пров. № А/857/22646/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Боршовського Т. І.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року про зупинення провадження у справі № 380/23027/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на роботі, 
місце ухвалення судового рішення 	м. Львів	
суддя у І інстанції	Карп`як О.О.	
дата складання повного тексту рішення	30.03.2026	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 клопотання позивача про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі №380/23027/25 до набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду міста Львова у кримінальній справі № 462/7924/25, провадження № 42025000000000248.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції Львівська обласна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 у справі № 380/23027/25 в частині задоволення клопотання та ухвалити нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Зокрема скаржник зазначає, що оскаржуваним наказом керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2025 № 2180к (зі змінами від 23.10.2025 № 2203к) ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики з 23.10.2025 (п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»). Підставою винесення вказаного наказу слугувало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі – КДКП) від 15.10.2025 № 475дп-25, яке позивачем не оскаржується.
Відповідно до рішення КДКП від 15.10.2025 № 475дп-25 ухвалено притягнути прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.
Як наслідок зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у кримінальній справі не сприятиме своєчасному та повному встановленню обставин та підстав прийняття рішення КДКП щодо притягнення до відповідальності позивача за допущене ним порушення вимог прокурорської етики, оскільки встановлені комісією обставини є достатніми для прийняття оскаржуваного у даній адміністративній справі рішення. Отож оскаржувані накази про звільнення позивача ОСОБА_1 винесені як захід дисциплінарного стягнення за вчинення прокурором дисциплінарного проступку.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити оскаржувану ухвалу без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Крім того позивач зазначає, що після подання апеляційної скарги у цій справі позивачем оскаржено рішення Вищої ради правосуддя від 19.03.2026 № 444/0/15-26, яким залишено без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 15.10.2025 №475дп-25. 
Ухвалою Верховного Суду від 22.04.2026 відкрито провадження у справі №990/133/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про скасування зазначеного рішення. Таким чином, законність рішення КДКП, яке є безпосередньою підставою для видання оскаржуваних наказів про звільнення, на даний час є предметом судового розгляду у Верховному Суді.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу, зазначену у п.11 ч.1 ст.294 КАС України, суд апеляційної інстанції з урахуванням ч.2 ст.312 КАС України здійснює розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що остаточне судове рішення суду у кримінальній справі № 462/7924/25 безпосередньо вплине на подальший розгляд адміністративної справи по суті, і без вступу вироку з законну силу об`єктивно не можливо встановити зазначені обставини, тобто між справами, що розглядаються різними судами, існує тісний зв`язок, який виражається в тому, що факти встановлені в кримінальній справі будуть мати преюдиційне значення для даної адміністративної справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ) до Львівської обласної прокуратури ( просп. Шевченка, 17-19, м. Львів, 79000; код ЄДРПОУ – 02910031) з вимогами:
визнати протиправним та скасувати наказ керівника Львівської обласної прокуратури № 2180к від 23.10.2025 та наказ №2203к про внесення змін;
поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області; 
стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
06.02.2026 надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі, просить зупинити провадження у справі № 380/23027/25 — до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 462/7924/25, яка розглядається Залізничним районним судом міста Львова в порядку кримінального судочинства. Клопотання обґрунтовано тим, що у Залізничному районному суді міста Львова здійснюється судовий розгляд у порядку кримінального судочинства у справі № 462/7924/25 (кримінальне провадження № 42025000000000248 від 26.03.2025), яка наразі перебуває на стадії підготовчого судового засідання. 15 жовтня 2025 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів (далі — КДКП) ухвалила рішення № 475 дп-25 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова. На підставі цього рішення керівником Львівської обласної прокуратури 23 жовтня 2025 року видано наказ № 2180к про застосування дисциплінарного стягнення, а також наказ № 2203к про внесення змін до наказу №2180к, які оскаржуються ним в межах даної адміністративної справи. Згідно із мотивувальної частини рішення КДКП від 15.10.2025, підставою для висновків про вчинення дисциплінарного проступку слугували докази, здобуті у межах досудового розслідування кримінального провадження № 42025000000000248 від 26.03.2025 року, зокрема: протоколи допитів, матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, повідомлення про підозру та інші матеріали кримінального провадження. Визначення належності, допустимості та законності отримання таких доказів можливе виключно у межах кримінального судочинства відповідно до вимог КПК України. Адміністративний суд не має процесуальних повноважень встановлювати обставини щодо законності проведення НСРД та давати оцінку допустимості відповідних доказів у розумінні кримінального процесуального закону. Таким чином, до ухвалення судового рішення у справі № 462/7924/25, яким буде визначено процесуальну долю доказів, що покладені в основу рішення КДКП від 15.10.2025 № 475дп-25 (а також похідних наказів про звільнення), розгляд даної адміністративної справи є об`єктивно неможливим, оскільки суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку ключовим доказам, що становлять основу спірних правовідносин. Адміністративний суд не наділений повноваженнями перевіряти процесуальну законність отримання доказів у порядку КПК України (в тому числі НСРД), тоді як саме ці докази покладені в основу оскаржуваного рішення КДКП.
Позивач в підготовчому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Представник відповідача в підготовчому засіданні проти клопотання заперечила, мотивуючи це тим, що дисциплінарне провадження не залежить від результатів розгляду кримінальної справи. Крім того зазначила, що факти, покладені в основу прийняття рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів підтверджуються доказами, отриманими під час дисциплінарного провадження, а не лише тими доказами, що встановлені та здобуті в рамках досудового розслідування кримінального провадження.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, — до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Зі змісту цієї норми випливає, що обов`язковою умовою для зупинення провадження у справі є саме об`єктивна неможливість її розгляду. Сама по собі пов`язаність справ, адміністративного чи кримінального провадження з предметом спору не є автоматичною підставою для зупинення провадження. Суд не може посилатися на неможливість розгляду справи у випадку, якщо наявні у справі докази дозволяють самостійно встановити та оцінити обставини, що входять до предмета доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у справі № 380/23027/25 є правомірність наказу керівника Львівської обласної прокуратури від 23.10.2025 № 2180к (зі змінами) про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури на підставі пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».
Зупиняючи провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду міста Львова у кримінальній справі № 462/7924/25, суд першої інстанції виходив з того, що обставини кримінального провадження мають значення для встановлення вини позивача у цій справі. Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на таке.
Підставою для видання оскаржуваного наказу про звільнення слугувало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (КДКП) від 15.10.2025 № 475дп-25, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у виді звільнення. 
При цьому колегія суддів зазначає, що дисциплінарний проступок є самостійною підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності. Наявність чи розгляд кримінального провадження щодо прокурора не виключає можливості автономної оцінки його дій дисциплінарним органом на предмет відповідності вимогам професійної етики та присяги прокурора.
Дисциплінарна та кримінальна відповідальність мають різні підстави, предмети доказування та правові наслідки. Встановлення судом у кримінальному провадженні наявності або відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення не тотожне встановленню КДКП чи судом наявності або відсутності складу дисциплінарного проступку (порушення правил етики). Оцінка дій прокурора на предмет порушення етичних норм не залежить від фінального результату розгляду кримінальної справи судом загальної юрисдикції.
За наявності чинного рішення дисциплінарного органу, встановлені ним фактичні обставини етичного порушення є самостійними та достатніми для перевірки адміністративним судом законності наказу про звільнення як заходу дисциплінарного стягнення.
Таким чином, у суду першої інстанції не було об`єктивної неможливості розгляду справи № 380/23027/25, оскільки наявні в матеріалах справи докази (зокрема, рішення КДКП від 15.10.2025 № 475дп-25 та оскаржуваний наказ) надавали суду повну юридичну та фактичну можливість самостійно перевірити дотримання процедури та обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
На переконання апеляційного суду зупинення провадження за таких обставин призводить до безпідставного затягування розгляду спору та порушує завдання адміністративного судочинства щодо своєчасного захисту прав та інтересів сторін, закріплене у статті 2 КАС України, а також право на розгляд справи впродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Зважаючи на викладене, ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 про зупинення провадження у цій справі саме до набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду міста Львова у кримінальній справі № 462/7924/25, провадження № 42025000000000248 є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Водночас колегія суддів зазначає, що правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 420/15146/24 та застосована судом першої інстанції, не є релевантною до спірних правовідносин.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. І. Боршовський 	
 	 	С. П. Нос