ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року	справа № 380/22306/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 18.06.2025 №1040-АД, яким призначено (зменшено) виплату грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісті військовослужбовцям з 50% до 25%;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 , захопленого у полон, у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення з 17.06.2025 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 є матір?ю військовослужбовця ОСОБА_2 . 29.11.2022 на адресу ОСОБА_3 (сестри) направлено Сповіщення сім?ї, що військовослужбовець ОСОБА_2 зник безвісті 24.11.2022. Позивачка 07.12.2022 подала до військової частини заяву про виплату невиплаченого грошового забезпечення, в тому числі додаткові види грошового забезпечення належне полоненому/зниклому безвісті. 18.02.2023 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено Сповіщення про факт потрапляння в полон військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (який рахувався зниклим безвісті) солдата ОСОБА_2 . 20.02.2023 на адресу ОСОБА_3 (сестри) направлено Сповіщення сім?ї, що військовослужбовець ОСОБА_2 - вважається таким, що перебуває у полоні. Від грудня 2022 року позивачка (мати полоненого ОСОБА_2 ) отримувала 50% грошового забезпечення військовослужбовця (сина). В червні 2025 року виплата була зменшена до 25% грошового забезпечення військовослужбовця (сина) ОСОБА_2 . 
Позивачка зазначає, що в червні 2025 року ОСОБА_1 усно звернулася за роз?ясненням про підстави зменшення сум виплат грошового забезпечення, передбаченого Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти. Було отримано відповідь, що її частка виплати зменшено до 25%, а інша частина виплачується батькові особи взятого в полон військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказує, що відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти - виплата грошового забезпечення не здійснюється у разі: ... наявності (набуття) у визначних осіб громадянства російської федерації чи Республіки Білорусь, або у разі постійного проживання на території таких країн, або засудження за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - добровільно набув громадянства російської федерації та зареєстрував себе в «лнр» м.Луганська. У розмовах з дочкою ОСОБА_4 підтримує державу-агресора. Таким чином, є ознаки п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти. З врахуванням викладеного вважає, що відповідач протиправно зменшив розмір виплати з 50% до 25% грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 . Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач 21.11.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що з 1 лютого 2025 року змінився порядок виплат, згідно з яким 50% зарплати зниклого безвісти військового розподіляється між членами сім`ї першої черги. Якщо таких немає, 20% розподіляється між членами другої черги. Решта 50% або 80% невиплачених коштів зберігається у військовій частині до повернення військового. Зазначає, якщо у військовослужбовця є матір та батько, то вони обоє отримуватимуть по 25% від грошового забезпечення військовослужбовця. Таким чином військовою частиною встановлено, що у ОСОБА_2 є родичі першого ступеня споріднення: батько і мати, відтак 50% грошового забезпечення ділиться на 2-ох осіб. Батько полоненого живий та не позбавлений батьківських прав, а тому має право на 25% грошового забезпечення свого сина, який зник безвісти. З заявою про відмову від отримання коштів не звертався до військової частини. Кошти зберігаються на депонованому рахунку до моменту його звернення. Таким чином військовою частиною НОМЕР_1 не вчинено жодних протиправних дій, а виплати нараховуються та виплачуються відповідно до чинного законодавства. Громадянці ОСОБА_1 погоджено та здійснено виплату частки грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 25% від 01.02.2025, як матері, на підставі наказу № 1040-АД від 18.06.2025. Вказує, що отримана до адвокатського запиту копія паспорта батька військовослужбовця ОСОБА_4 , не завірена згідно з оригіналом. Перегляд відсоткового розподілу грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 може бути здійснено після того, коли буде отримано завірену копію даного паспорта батька військовослужбовця або відповідного рішення суду, що паспорт батька військовослужбовця є дійсним. З врахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 15.09.1998.
Відповідно до сповіщення сім`ї від 29.11.2022 №3468, ІНФОРМАЦІЯ_4 сповістив ОСОБА_3 (сестру військовослужбовця) про те, що її брат ОСОБА_2 зник безвісти 24 листопада 2022 року в період з 08:00 до 23:30 год під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Бахмутське Донецької області.
Крім цього, відповідно до сповіщення сім`ї від 20.02.2023 №623, ІНФОРМАЦІЯ_4 сповістив ОСОБА_3 (сестру військовослужбовця) про те, що її брат ОСОБА_2 , який вважався зниклим безвісти з 24 листопада 2022 року під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Бахмутське Донецької області, після проведення службового розслідування в ході якого були враховані додаткові матеріали та свідчення, вважається таким, що перебуває у полоні.
Від грудня 2022 року позивачка (мати) отримувала 50% грошового забезпечення військовослужбовця (сина) ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2025 №1040 «Про призначення виплати грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісти військовослужбовцям» призначено виплату грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісти військовослужбовцям, відповідно до додатку до цього наказу.
Відповідно переліку отримувачів грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які захоплені в полон або зникли безвісти, позивачці призначено виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 з 01.02.2025 в розмірі 25%.
У відповідь на адвокатський запит представника позивачки, військова частина НОМЕР_1 листом від 04.08.2025 повідомила, що Гр. ОСОБА_1 на підставі наказу № 1040-АД від 18.06.2025 погоджено та здійснено виплату частки грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 у розмірі 25% від 01.02.2025, як матері. Отримана до адвокатського запиту копія паспорта батька військовослужбовця ОСОБА_4 не завірена згідно з оригіналом. Перегляд відсоткового розподілу грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 може бути здійснено після того, коли буде отримано завірену копію даного паспорта батька військовослужбовця або відповідного рішення суду, що паспорт батька військовослужбовця є дійсним. 
Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 18.06.2025 №1040-АД, яким призначено (зменшено) виплату грошового забезпечення, що належить захопленим в полон або зниклим безвісті військовослужбовцям з 50% до 25%, позивачка звернулася із вказаним позовом.
Вирішуючи даний спір суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-XII).
Згідно з п.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Приписами п.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.6 ст.9 Закону №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла станом на момент визнання військовослужбовця безвісно відсутнім), за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Водночас Законом України від 08.10.2024 №3995-ІХ «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» п.6 ст.9 Закону №2011-ХІІ, який уведено в дію з 01.02.2025, викладено в такій редакції:
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі Порядок №884).
Відповідно до абз.8 п.6 ст.9 Закону №2011-ХІІ вказаний Порядок №884 викладено у новій редакції.
Згідно з п.3 цього Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення (п.4 Порядку №884).
Відповідно до п.5 Порядку №884, виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо, зокрема: військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.
В усіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Належне до виплати грошове забезпечення зберігається за визначеними особами в розмірах частки, встановленої відповідно до абзаців другого - четвертого пункту 6 цього Порядку, але не більше ніж до дня, визначеного в абзацах другому і третьому цього пункту.
Збереження належного, але не виплаченого, грошового забезпечення за військовослужбовцями (визначеними особами) здійснюється військовою частиною (установою, організацією) за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні шляхом зарахування сум грошового забезпечення на депозитні рахунки в органах Казначейства. У разі збереження сум грошового забезпечення понад три роки і більше такі суми сплаті до відповідних бюджетів не підлягають.
Згідно з п.6 Порядку №884, виплата грошового забезпечення здійснюється: у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені).
У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Відповідно до п. 7 Порядку №884, виплата грошового забезпечення не здійснюється у разі: добровільної здачі в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства військовослужбовців або наявності (набуття) у визначних осіб громадянства Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або у разі постійного проживання на території таких країн, або засудження за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
З аналізу наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов наступних висновків.
Ключовим питанням даного спору є правомірність розподілу 50-відсоткової частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця між членами сім`ї першої черги (батьками) за умови, що заяву про виплату подав лише один із них.
Як видно з матеріалів справи, військовослужбовець ОСОБА_2 , який вважався зниклим безвісти з 24 листопада 2022 року під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Бахмутське Донецької області, після проведення службового розслідування в ході якого були враховані додаткові матеріали та свідчення, вважається таким, що перебуває у полоні.
При цьому судом встановлено та й не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 особистого розпорядження на випадок полону або зникнення безвісти не складав. 
Відтак, відповідно до абз.4 п.6 ст.9 Закону №2011-XII та п.6 Порядку №884, право на отримання грошового забезпечення мають його батьки позивач ОСОБА_1 та батько ОСОБА_4 .
Вирішуючи спір щодо розміру виплати позивачці суд враховує, що прийняття Закону №3995-ІХ було зумовлено необхідністю вдосконалення механізму соціального захисту. Згідно з пояснювальною запискою до законопроєкту, попередня норма, яка передбачала виплату 100% забезпечення родичам, визнана неефективною, оскільки залишала самого військовослужбовця без фінансових ресурсів після повернення з полону або зникнення.
Нова редакція закону запроваджує принцип депонування: 50 відсотків грошового забезпечення розподіляється між найближчими родичами, а решта 50 відсотків зберігається (депонується) на спеціальних рахунках військової частини в органах Казначейства. Це є гарантованим зобов`язанням держави перед військовослужбовцем щодо збереження його коштів для забезпечення гідного рівня життя після повернення.
Суд наголошує, що Закон №3995-ІХ від 08.10.2024 є чинним, не визнаний неконституційним, а отже, обов`язковим до виконання. До того ж, вказані зміни не звужують зміст та обсяг прав і свобод матері полоненого військовослужбовця, а лише змінюють механізм реалізації права на соціальне забезпечення з урахуванням інтересів самого військовослужбовця та принципу соціальної справедливості.
Щодо батька полоненого військовослужбовця суд зауважує, що він законом віднесений до кола осіб, які мають право на виплату. Відсутність його заяви про виплату не означає автоматичного переходу його частки до іншого члена сім`ї. Згідно з Порядком №884, належні суми грошового забезпечення, щодо яких особи не звернулися із заявою, не підлягають перерозподілу між іншими заявниками, а мають бути задепоновані. Ці кошти або будуть виплачені військовослужбовцю після його звільнення (повернення), або включаться до складу спадщини у разі підтвердження його смерті.
Відтак, оскільки нові норми Закону №2011-XII та Порядку №884 введені в дію з 01.02.2025, нарахування позивачці виплати у розмірі 25% (що становить половину від передбаченого законом 50-відсоткового ліміту для обох батьків) є правомірним та здійснюється на підставі чинного законодавства.
Щодо аргументів позивачки про те, що вона має право на отримання повних 50% грошового забезпечення, оскільки є єдиною особою, яка звернулася із заявою, суд зазначає наступне.
Законодавець у новій редакції п.6 ст.9 Закону №2011-XII чітко визначив коло осіб, які мають право на виплату, та встановив принцип рівності часток. 
Відповідно до абз.7 п.5 Порядку №884, належне до виплати грошове забезпечення зберігається за визначеними особами в розмірах встановленої частки. Ба більше, як слідує зі змісту цього Порядку, не виплачене через неподання заяви грошове забезпечення зараховується на депозитні рахунки в органах Казначейства і зберігається там до повернення військовослужбовця або включення до складу спадщини.
Таким чином, законодавство передбачає «бронювання» частки за кожним із батьків незалежно від факту подання заяви іншим із них. Військова частина не має правових підстав перерозподіляти частку одного з батьків (25%) на користь іншого (збільшуючи її до 50%), оскільки це порушило б майнові права іншого члена сім`ї, які гарантовані законом і підлягають збереженню на спеціальних рахунках.
Щодо твердження позивачки про те, що батько ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території Луганської області та має паспорт російської федерації то суд зазначає, що відповідно до поданої заяви від 07.12.2022, позивачкою були долучені наступні документи: копія сповіщення, копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про шлюб, копія паспорта та ІПН, реквізити рахунку.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази долучення позивачкою заяви ОСОБА_4 про відмову від отримання грошового забезпечення свого сина. Суд також враховує, що виплата належної ОСОБА_4 частки грошового забезпечення ОСОБА_2 відповідачем фактично не проводиться, а тому питання щодо наявності підстав для відмови в проведенні таких виплат у зв`язку з набуттям ним громадянства російської федерації має вирішуватись після надходження відповідної заяви на адресу відповідача.
З огляду на викладене, дії відповідача щодо призначення позивачці виплати у розмірі 25% грошового забезпечення (як 1/2 від загального ліміту у 50%, що припадає на обох батьків) відповідають вимогам чинного законодавства. Решта 25% мають зберігатися у встановленому законом порядку на випадок звернення батька або повернення військовослужбовця.
Крім цього, відповідно до поданої заяви від 07.12.2022, позивачкою були долучені наступні документи: копія сповіщення, копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про шлюб, копія паспорта та ІПН, реквізити рахунку.
Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази долучення позивачкою заяви ОСОБА_4 про відмову від отримання грошового забезпечення свого сина та паспорт громадянина російської федерації.
За таких обставин, суд приходить висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 у межах спірних правовідносин не було вчинено протиправних дій (бедіяльності), а тому поведінка відповідача не призвела до порушення прав та законних інтересів позивачки.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан