УХВАЛА
08 травня 2026 року
м. Київ
справа № 186/429/25
провадження № 61-5942ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року 
та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа - Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту 
з нерухового майна,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»), третя особа - Петропавлівський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила суд зняти арешт, накладений 17 березня 2011 року на все нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , який був накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2011 року № НОМЕР_1, реєстраційний номер обтяження № 10953443 та стягнути судові витрати.
Заочним рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області 
від 17 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Васильченко Г. І., задоволено. Заочне рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 
2025 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Знято арешт, накладений 17 березня 2011 року на все нерухоме майно, належне ОСОБА_2 , який був накладений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Петропавлівського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2011 року № НОМЕР_1, реєстраційний номер обтяження № 10953443. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Васильченко Г. І., задоволено частково. Стягнуто АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.
02 травня 2026 року АТ «ПУМБ» шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року (повний текст складено 02 квітня 2026 року) та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, заочне рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області 
від 17 жовтня 2025 року залишити в силі. 
1. Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження, проте у змісті касаційної скарги заявник просить його поновити, посилається на те, що повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду 
від 24 березня 2026 року було складено 02 квітня 2026 року та отримано 
у підсистемі «Електронний суд» 06 квітня 2026 року. 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Ураховуючи наведені заявником обставини, а також те, що за інформацією, яка міститься на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року було зареєстровано 02 квітня 2026 року, а забезпечено надання загального доступу 
03 квітня 2026 року, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження 
не пропущено. 
2. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 
2020 року у справі № 904/3807/19.
Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці 
у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі 
№ 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, 
від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі 
№ 522/2732/16-ц).
Касаційна скарга АТ «ПУМБ» в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Зі змісту касаційної скарги убачається, що підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; 
2) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів; суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Отже, посилаючись на вказану вище підстави касаційного оскарження, заявник не виконав умови пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 
ЦПК України заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу із чітким зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 389 цього Кодексу, на виконання умов пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, а також надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
У разі подання уточненої касаційної скарги шляхом формування документа 
у підсистемі «Електронний суд» заявникові також необхідно надати суду докази надсилання уточненої касаційної скарги на адреси інших учасників справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України уразі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року 
та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2026 рокузалишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник