Справа № 473/4327/25

РІШЕННЯ
іменем України
"27" травня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретарів судового засідання Ліхачової А.Є., Манучарян А.С., позивачки ОСОБА_1 , її представниці - адвоката Врадій Л.М., відповідача ОСОБА_2 , його представниці - адвоката Федоренко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ
у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини – ОСОБА_4 (донька позивачки) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітня дитина проживає разом з позивачкою. Водночас відповідач з лютого 2025 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, зокрема: не підтримує з ним жодного зв`язку, не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає жодної участі у його вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям, потребами ОСОБА_5 , не утримує сина матеріально. При цьому, дитина за станом здоров`я потребує особливої уваги, періодичного медичного обстеження та лікування, що неможливо забезпечити без законного представника, що тільки погіршує її становище.
Враховуючи вказані обставини, позивачка ОСОБА_1 з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити її опікуном дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частити від усіх видів його заробітку - до повноліття дитини. 
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представниця адвокат Врадій Л.М. позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення його батьківських прав та, відповідно призначення її опікуном його малолітнього сина визнав. Водночас відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_5 , оскільки має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, мати, яка є особою з інвалідністю, а також дружину, яка не працює. Крім цього він несе значні витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, забезпечення повсякденних потреб його сім`ї. При цьому, відповідач отримує незначний дохід, тому сплата аліментів на утримання ОСОБА_5 може поставити в нерівне становище інших його дітей. 
Представниця відповідача адвокат Федоренко Г.М. у судовому засіданні підтримала позицію відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини. Водночас зазначала, що відсутні підстави для призначення позивачки опікуном малолітньої дитини.
Представник третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав. 
Представник третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.
Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представників органу опіки та піклування, оскільки матеріали справи містять усю необхідну інформацію та докази для вирішення спору.
Заслухавши показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема суд встановив, що відповідача ОСОБА_2 на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, оголошено усиновлювачем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені відповідні зміни до актового запису про його народження, а саме зазначено батьком дитини відповідача, змінено прізвище дитини. 
Мати дитини – ОСОБА_4 (донька позивачки) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З пояснень учасників справи, показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 також встановлено, що ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою, перебуває на її вихованні та матеріальному утриманні. Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, зокрема: не підтримує з нею жодного зв`язку, не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, не приймає жодної участі у його вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям, потребами ОСОБА_5 , не утримує сина матеріально. 
Вказані обставини повністю визнані відповідачем у судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.
Зокрема, п.2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30.03.2007 року).
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.
Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особливої уваги потребує вирішення питання позбавлення батьківських прав усиновлювачів, оскільки вони стали батьками внаслідок особистого волевиявлення на батьківство.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України) і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків.
Згідно з ч.ч.2,4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).
Відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 . Позиція відповідача з цього питання, яка є послідовною, незмінною та свідчить про його свідоме небажання виконувати батьківські обов`язки, в тому числі в майбутньому.
Суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України при вирішенні спору не з`ясовував думку малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній за станом здоров`я не здатний її висловити.
Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує батьківські обов`язки тривалий час, мати дитини померла, дитина перебуває в стані правової невизначеності: позивачка хоча й має право на виховання онука (ст.257 СК України), проте не є законним представником дитини в силу закону, відтак дитина позбавлена батьківського піклування, а тому суд, враховуючи також письмовий висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, вважає, що є підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу в вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це буде відповідати інтересам останнього.
Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Наведені положення слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є підставою для розгляду судом питання про встановлення опіки над дитиною. 
Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
В матеріалах справи є подання Органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області щодо доцільності призначення опікуном дитини позивачку ОСОБА_1 . 
З огляду на згадане подання, існування тісних родинних зв`язків між позивачкою та дитиною, а також те, що дитина тривалий час проживає з позивачкою, перебуває на її вихованні та матеріальному утриманні, суд вважає за можливе призначити останню опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вищевикладені висновки спростовують наведені представницею відповідача доводи щодо неможливості призначення позивачки опікуном дитини.
Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
При визначенні розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).
Розмір аліментів на одну дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).
Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Між тим, відповідач не надав жодних належних доказів щодо свого матеріального становища, зокрема щодо розміру отриманих доходів, визнання батьківства відносно дітей своєї дружини, перебування на його утриманні інших осіб, у тому числі матері, яка за станом здоров`я чи низьким рівнем доходу потребує допомоги від відповідача, тобто доказів, що б вказували на відсутність у нього на час розгляду справи можливості матеріального утримання дитини в розмірі, який вказаний позивачкою, тому суд дійшов висновку, що відповідач може щомісячно сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави в розмірі 1331,20 грн.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 141, 259, 263 – 265, 268, 273 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Скрягівка Тростянецького району Сумської області, батьківських прав відносно малолітнього – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку села Основа Березівського району Одеської області, опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Скрягівка Тростянецького району Сумської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2025 року та до досягнення ним повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Скрягівка Тростянецького району Сумської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя           Л.В.Лузан