ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/188/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,
за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптойл» (далі - Товариство, позивач, скаржник) - Рокотян М.О. (адвокатка),
відповідачів: 
1) Фізичної особи-підприємця Магули Василя Юрійовича (далі - ФОП Магула В.Ю.) -Меренич М.І. (адвокатка),
2) Фізичної особи-підприємця Леспуха Олександра Миколайовича (далі - ФОП Леспух О.М.) - Ковач І.В. (адвокат),
3) Фізичної особи-підприємця Декета Івана Івановича (далі - ФОП Декет І.І.) - Ковач І.В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2025 (суддя: Андрейчук Л.В.) та
постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 (судді: Бонк Т.Б., Бойко С.М., Якімець Г.Г.)

у справі за позовом Товариства 
до ФОП Магули В.Ю., ФОП Леспуха О.М., ФОП Декета І.І.,
про витребування майна.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для витребування у відповідачів майна.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство звернулося до суду з позовом в якому просило:
- зобов`язати ФОП Магулу В.Ю. повернути Товариству майно насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року у кількості 48,01 т (вартістю 1 030 818,87 грн без ПДВ), який було передано на виконання умов контракту № 11/2023-1 від 10.11.2023;
- зобов`язати ФОП Леспух О.М. повернути Товариству майно насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року у кількості 21,75 т (вартістю 466 992,51 грн без ПДВ), який було передано на виконання умов контракту № 11/2023-1 від 10.11.2023; 
- зобов`язати ФОП Декет І.І. повернути Товариству майно насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року у кількості 48,05 т (вартістю 1 031 677,71 грн без ПДВ), який було передано на виконання умов контракту № 11/2023-1 від 10.11.2023.

1.2. На обґрунтування позову Товариство зазначило, що позивач (продавець) та компанія Т Агрісервіс ЕООД (покупець) уклали контракт, на виконання вимог якого позивач поставив перевізникам (відповідачам), визначеним покупцем, товар, а саме насіння ріпаку. Позивач вказав, що відповідачами безпідставно збережено належний йому товар, тому такий підлягає поверненню позивачу як безпідставно набутий відповідно до статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд Закарпатської області рішенням від 17.12.2025, яке Західний апеляційний господарський суд постановою від 10.03.2026 залишив без змін, у позові відмовив.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №907/188/25; ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву про витребування майна, а також стягнути на користь Товариства витрати, понесені на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Товариство зазначило, що загальний розмір витрат, які позивач очікує понести та поніс на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи №907/188/25 в суді касаційної інстанції складає 700 євро. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Узагальнені доводи касаційної скарги 
4.1. З посиланням на пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає про те, що:

4.1.1. судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме статей 908, 909, 918, 924, 1212- 1214 ЦК України та порушенням норм процесуального права, а саме статей 2, 13, 14, 79, 237 ГПК України, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, викладених, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17, від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 24.11.2021 у справі №924/232/18, від 05.08.2021 у справі №903/972/20 та Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17;

4.1.2. також скаржник в касаційній скарзі посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 №917/1739/17 (з урахуванням наданих в судовому засіданні пояснень) та постанову Верховного Суду від 10.06.2020 №310/5835/13-ц.

4.1.3. суди попередніх інстанцій неправильно кваліфікували спірні правовідносини, не врахували фактичні обставини справи, не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки.

5. Позиція інших учасників справи 
5.1. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Леспух О.М. та ФОП Декет І.І. заперечують проти доводів скаржника, зазначаючи їх необґрунтованість, і просять відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм права.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Товариство ( «Продавець») та компанія Т Агрісервіс ЕООД, реєстраційний номер: 205589017, що є юридичною особою, зареєстрованою відповідно до законодавства Болгарії («Покупець»), 10.11.2023 уклали Контракт №11/2023-1 (далі - «Контракт»), відповідно до умов якого Продавець передає Покупцю товар, а саме насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року (далі - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його. За умовами Контракту поставка Товару здійснюється на умовах постачання: FCA (Free Carrier), місце постачання: 48021, с. Сільце, Тернопільський район, Тернопільська область. 

6.2. Відповідно до правил Інкотермс 2020 умови постачання FCA передбачають, що: продавець зобов`язаний поставити товар перевізнику або іншій особі, які визначені покупцем, покупець зобов`язаний укласти договір (контракт) або забезпечити перевезення товару за власний рахунок з названого місця поставки. 

6.3. Згідно з умовами контракту право власності на Товар та ризики переходять від Продавця до Покупця з дати постачання Товару. Будь-які мита, податки, митні збори, що стягуються на території країни походження Товару у зв`язку з виконанням цього Контракту, несе Продавець, а на території країни транзиту/призначення Покупець. Датою переходу права власності на Товар від продавця до покупця вважається дата поставки Товару, відповідно до умов поставки.

6.4. Умови оплати відповідно до контракту: 100 % протягом 1 (одного) банківського дня, після завантаження товару на транспорт Покупця. Терміни постачання до 30 листопада 2023 року. 

6.5. На виконання умов Контракту у період з 10.11.2023 до 24.11.2023 позивач поставив Товар у загальній кількості 141,7 т перевізникам, визначеними Покупцем, а саме: 
- ФОП Магулі В.Ю., автомобіль MAN з причепом, Товар у кількості 23,15 т, автомобіль IVECO з причепом PANAV у кількості 24,86 т, що підтверджується товарно-транспортною накладною (далі - ТТН) № Р76 від 11.11.2023, ТТН Р79 від 17.11.2023, видатковою накладною №76 від 11.11.2023, видатковою накладною №79 від 17.11.2023, міжнародною товарно-транспортною накладною (далі - МТН) №00000 2 від 13.11.2023 та МТН №00000 4;
- ФОП Леспуху О.М., автомобіль VOLVO з причепом KOGEL, Товар у кількості 21,75 т, що підтверджується ТТН №Р75 від 10.11.2023, видатковою накладною №75 від 10.11.2023, МТН №00000 1 від 13.11.2023; 
- ФОП Декету І.І., автомобіль VOLVO з причепом JANMIL, Товар у кількості 23,24 та автомобіль MAN з причепом CARMEHL у кількості 24, 81 т, що підтверджується ТТН №Р80 від 18.11.2023, ТТН№ Р81 від 24.11.2023, видатковою накладною №80 від 18.11.2023, видатковою накладною №81 від 24.11.2023, МТН №00000 5 від 18.11.2023.

6.6. В межах виконання Контракту Товариство замовило послуги перевезення вантажу - насіння ріпаку врожаю 2023 року у вказаних вище ФОП, які здійснили перевезення вантажу за маршрутом: с. Сільце, Тернопільський район, Тернопільська область (пункт навантаження) м. Тячів, Закарпатська область (пункт розвантаження), вантажовідправник - Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільцівське», код ЄДРПОУ 30156033, 48021, Тернопільська область, с. Сільце, вул. Монастирська, буд. № 74, вантажоодержувач - Товариство, код ЄДРПОУ 42977784, з подальшим визначеним місцем розвантаження за адресою покупця - 8 Primorska street, Balchik, Bulgaria, що підтверджується ТТН № Р76 від 11.11.2023 та №Р79 від 17.11.2023 перевізник ФОП Магула В.В., №Р75 від 10.11.2023 перевізник ФОП Леспух О.М. та №Р80 від 18.11.2023 і №Р81 від 24.11.2023 перевізник ФОП Декет І.І. та долученими позивачем СМR накладними.

6.7. Позивач оформив електронні митні декларації №23 UA305270004167 U8 від 18.11.2023, №23 UA305270004089 U8 від 14.11.2023, №23 UA305270004088 U8 від 14.11.2023, №23 UA305270004173 U6 від 18.11.2023 та надіслав Покупцю копії відповідних документів.

6.8. Відповідно до умов контракту оплата у розмірі 100 % ціни Товару здійснюється протягом 1 (одного) банківського дня після завантаження Товару на транспорт Покупця.

6.9. Від Покупця (Т Агрісервіс ЕООД) 30.12.2023 надійшов лист, в якому останній вказав, що оплату за Товар та простій завантажених транспортних засобів він здійснить після 05.01.2024. 

6.10. Оскільки станом на 05.01.2024 оплата за Товар не була здійснена, 10.01.2024 Продавць (Товариство) та Покупець (Т Агрісервіс ЕООД) уклали додаткову угоду, відповідно до якої сторони дійшли згоди розірвати Контракт. 

6.11. З огляду на викладене, товар у загальній кількості 141,7 т насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року до місця розвантаження (за адресою покупця - 8 Primorska street, Balchik, Bulgaria) доставлений не був, натомість перебував в зоні митного контролю м. Тячів.

6.12. Судами встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові інструкції щодо вантажу: його перевезення, вивантаження чи зберігання або будь яких інших обґрунтованих вимог щодо товару з боку вантажовідправника та замовника перевезення за маршрутом с. Сільце, Тернопільський район, Тернопільська область (пункт навантаження) м. Тячів, Закарпатська область ТОВ «ОПТОЙЛ» з моменту розірвання контракту від 10.11.2023.

6.13. Орендодавець (власник) Гардубей Г.В. та орендар ФОП Декет І.І. 16.01.2024 уклали договір оренди складу.

6.14. Відповідно до пункту 1.1. Договору Орендодавець зобов`язується надати Орендареві склад «Модуль» за адресою: Закарпатська обл, 89676, Мукачівський район, с. Макарьово, вул. Шевченка, буд. 68Ж, у тимчасове володіння і користування. Склад «Модуль» надати в оренду Орендареві для зберігання товару, а саме ріпаку врожаю 2023 року, яке належить Товариству. Крім того, орендодавець (власник) Гардубей Г.В. та орендар ФОП Декет І.І. уклали Додаток 1 до Договору оренди від 16.01.2024 «Акт прийому-передачі об`єкту оренди», яким орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування склад «Модуль» загальною площею 756 кв. м., що знаходиться за адресою: с. Макарьово, вул. Шевченка, буд. 68Ж .

6.15. ФОП Декет І.І., який діє на підставі Договору оренди складу від 16.01.2024 (Орендар) та ФОП Леспух О.М. (Суборендар) 16.01.2024 уклали договір №3 суборенди нерухомого майна. 

6.16. Згідно з пунктом 1.1. Договору Орендар передає, а Суборендар приймає у строкове платне користування 250 кв. м. складу «Модуль» за адресою: вул. Шевченка, 68, «ж», с. Макарьово, Мукачівський район. 

6.17. Відповідно до пункту 1.4. Договору цільове призначення: Суборендар використовує Об`єкт суборенди в якості складського приміщення для зберігання насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року, що експортувався Товариством за ТТН №Р75 від 10.11.2023.

6.18. Згідно з пунктом 1. Акта прийому-передачі нерухомого майна між орендарем ФОП Декетом І.І. та суборендарем ФОП Леспухом О.М. від 16.01.2024, Орендар передав у тимчасове платне користування 250 кв. м. приміщення, а саме складу «Модуль», а суборендар прийняв його у відповідності до умов Договору суборенди №3 від 16.01.2024. 

6.19. Додаток 1 до Договору оренди від 16.01.2024 «Акт прийому-передачі об`єкту оренди», яким орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування склад «Модуль» загальною площею 756 кв. м., що знаходиться за адресою с. Макарьово, вул. Шевченка, буд. 68Ж.

6.20. Печора Валерій Васильович (орендодавець) та ФОП Магула В.Ю. (орендар) 02.02.2024 уклали договір оренди приміщення складу №1 під літерою «А» за адресою вул. Малом, 4, С. Велика Добронь, Ужгородський район. Відповідно до пункту 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно, за адресою вул. Малом, 4, С. Велика Добронь, Ужгородський район. 

6.21. Відповідно до пункту 1 Акта прийому-передачі нерухомого майна до Договору оренди складу орендодавець передав у тимчасове платне користування 952,5 кв. м. приміщення складу, а орендар прийняв його у відповідності до умов Договору оренди від 02.02.2024. 

6.22. Згідно з пунктом 3 Акта прийому-передачі нерухомого майна Об`єкт оренди - насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року, що експортувався Товариством за ТТН № Р75 від 10.11.2023.

6.23. ФОП Декет І.І., який діє на підставі Договору оренди складу від 16.01.2024 (Орендар) та ФОП Магула В.Ю. (суборендар) 12.06.2024 уклали договір суборенди нерухомого майна №2 .

6.24. Відповідно до пункту 1.4. Договору цільове призначення: Суборендар використовує Об`єкт суборенди в якості складського приміщення для зберігання насіння ріпаку, без ГМО, врожаю 2023 року, що експортувався Товариством за ТТН №Р76 від 11.11.2023 та №Р79 від 17.11.2023.

6.25. Товариство у липні 2024 року звернулося до Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України. Відомості про кримінальне провадження 10.07.2024 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024071040000900. 

6.26. В межах досудового розслідування кримінального провадження №12024071040000900, слідчим Цап В.І. 30.07.2024 було проведено огляд місця події за адресою: Мукачівський район, с. Макарьово, вул. Шевченка буд. 68 «ж». За результатами огляду насіння чорного кольору було вилучено та передано на відповідальне зберігання під розписку ФОП Декет І.І.

6.27. В ході досудового розслідування Бавіна Т.Ю. (уповноважена особа Товариства відповідно довіреності від 29.07.2024) 31.07.2024 надала розписку слідчому Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській обл. капітану поліції Віктору Цапу, в тому, що вона отримала на матеріальне зберігання майно - речовий доказ, а саме насіння ріпаку, яке знаходиться за адресою Закарпатська обл, Мукачівський район, с. Макарьово, вул. Шевченка. Вказавши, що це майно знаходиться насипом, довжиною 10 м, шириною 10 м, висотою 2-3 метри. Бавіна Т.Ю. вказала, що вказане майно зобов`язується зберігати з відповідальністю, за втрату майна - речового доказу - ознайомлена. 

6.28. Бавіна Т.Ю. (уповноважена особа Товариства відповідно довіреності від 29.07.2024) 05.08.2025 надала розписку слідчому Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітану поліції Віктору Цапу, в тому що отримане майно, яке було передано слідчим на зберігання було навантажено на вантажівки, загальною кількістю 47,580 кг та переміщено на складське приміщення для подальшого його зберігання для вирішення питання по суті та вказала, що вказане майно зберігається на складському приміщенні орендованому Товариством.
6.28. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2024, винесеної слідчим СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Цап І.І., кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024071040000900 від 10.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

6.29. На обґрунтування позовних вимог, позивач також вказував, що з середини січня 2024 року ним в усному порядку, переважно за допомогою засобів телефонного зв`язку, були висунуті вимоги до відповідачів повернути належний йому Товар. З огляду на викладене, позивач направив письмову вимогу (претензію) до відповідачів з вимогою повернути у місячний строк з моменту отримання претензій Товар або компенсувати його вартість. З огляду на безпідставне збереження відповідачами належного позивачеві Товару, останній, на думку позивача, підлягає поверненню як безпідставно набутий відповідно до положень статей 1212, 1213 ЦК України.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 для розгляду касаційної скарги у справі №907/188/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), суддів Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

7.2. Верховний Суд ухвалою від 28.04.2026 відкрив касаційне провадження у справі №907/188/25 за вказаною касаційною скаргою на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій. 
8.1. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами перегляду рішення суду першої інстанції.

8.2. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначена підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено у касаційній скарзі), покладається на скаржника.

8.4. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі, зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.5. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) спірні питання виникли у подібних правовідносинах; (2) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

8.7. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пунктах 25, 26, 32 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

8.8. Щодо до того, що вважається правовим висновком Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
8.9. Підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.10. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, за цією підставою касаційного оскарження обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.11. Як неодноразово наголошував Верховний Суд, правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.12. Верховний Суд виходить також з того, що досліджуючи доцільність посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: (1) чи є правовідносини подібними та (2) чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на відповідні законодавчі акти. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних нормативно-правових актів.

8.13. Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

8.14. Верховний Суд виходить з того, що суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі. Схожа правова позиція є усталеною та сформована у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц.
8.15. Так, за доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій не врахували правові позиції Верховного Суду, яка викладені у низці постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах (див. пункти 4.1.1.- 4.1.2. цієї постанови). 

8.16. Надаючи оцінку наведеним доводам скаржника, колегія суддів виходить з такого.

8.17. У справі №907/188/25, що переглядається, предметом позову є витребування у відповідачів майна (насіння ріпаку).

8.18. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що загальна кількість майна, яке було навантажено на вантажівки та переміщено на складське приміщення Товариства для подальшого його зберігання - 47, 580 кг (відповідно до розписки від 05.08.2024) не підтверджується належними доказами, оскільки в розписці від 31.07.2024 Бавіна Т.Ю. (уповноважена особа Товариства відповідно до довіреності від 29.07.2024) отримала на матеріальне зберігання майно речовий доказ, а саме: насіння ріпаку насипом, довжиною 10 м, шириною 11 м, висотою 2-3 метри, не вказуючи загальну вагу товару. 

8.19. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що у матеріалах справи відсутні та позивач не надав належних, допустимих доказів на підтвердження ваги товару, вказаної у розписці позивача від 05.08.2024 (47,580 т) та те, що зважування вилученого товару проводилось, яким саме методом воно здійснювалось тощо, при цьому ж у розписці представника позивача від 31.07.2024 наводились загальні параметри насипу довжина, ширина та висота (10м*11м*2,5м). До того ж розписка, надана правоохоронному органу представником Товариства про передачу йому на тимчасове зберігання товару, складена за відсутності відповідачів. Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів збереження відповідачами майна позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано зазначивши, що майно, яке є предметом розгляду цієї справи фактично перебуває у володінні позивача, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

8.20. У справі №910/1238/17 предметом позову було стягнення з відповідача процентів за користування переданими йому позивачем за договором міжбанківського депозиту коштами, які відповідач не повернув після припинення дії договору. Велика Палата Верховного Суду, в межах перегляду справи в касаційному порядку, постановою від 23.05.2018 скасувала судові рішення попередніх інстанцій про повне задоволення позовних вимог та прийняла нове рішення, яким частково задовольнила позовні вимоги. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що висновки судів про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині. Помилкове застосування до спірних правовідносин положень глави 83 ЦК України не вплинуло на обґрунтований, в цілому, висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення процентів за користування грошовими коштами за період, що минув після припинення дії договору до дати надходження коштів на рахунок позивача. Тому відповідно до предмета та підстав поданого позову про стягнення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами враховуючи встановлені судами обставини справи щодо моменту виникнення та обсягу грошового зобов`язання відповідача, періоду прострочення є підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

8.21. У справі №310/5835/13-ц предметом позову було визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання здійснити дії, витребування земельної ділянки. Верховний Суд у постанові від 10.06.2020, на яку посилається скаржник, зокрема, зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У справі, яка переглядається встановлено, що власником спірної земельної ділянки є територіальна громада Бердянської міської ради, яка своїм рішенням незаконно передала у власність земельну ділянку ОСОБА_1. Оскільки пункт 5.59 рішення підлягає скасуванню, то відсутні правові підстави збереження цього майна за відповідачами, а тому до спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між власником майна і його володільцем, Верховний Суд дійшов висновку про те, що апеляційний суд правильно застосував положення статті 1212 ЦК України.

8.22. У справі №917/1739/17 розглядався спір про стягнення збитків, завданих територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства. Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції у постанові від 04.12.2019 зазначила, що предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено. Отже, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Також Велика Палата Верховного суду зазначила, що збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім, на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду визнала необґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Кременчуцької міськради щодо стягнення заборгованості, оскільки спірні правовідносини кваліфіковані помилково - як такі, що виникли із завданням збитків у зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

8.23. У справі №910/18036/17 предметом позову було зобов`язання відповідача звільнити з-під арешту та закрити рахунки; визнання договору припиненим.

8.24. У справі №917/1307/18 предметом позову було зобов`язання здійснити поставку товару і стягнення з неустойки.

8.25. У справі №902/761/18 предметом позову було стягнення збитків, а саме: упущеної вигоди, орендної плати за землю, зобов`язання зі сплати земельного податку.

8.26. У справі №917/2101/17 предметом позову було визнання недійсним правочину щодо переходу права власності. 

8.27. У справі №129/1033/13-ц предметом позову було визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників підприємства, згідно з якими позивача звільнили з посади директора; зобов`язання вчинити дії.

8.28. У справі №903/972/20 предметом позову було стягнення заборгованості за договором постачання природного газу.
8.29. Надаючи оцінку доводам скаржника щодо не врахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду необхідно зазначити, що відповідні правові позиції Верховного Суду у справах №910/1238/17, №310/5835/13-ц та №917/1739/17, пов`язані з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права , а саме статті 1212 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та у наведених скаржником постановах суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

8.30. Таким чином справи №910/1238/17, №310/5835/13-ц та №917/1739/17, на які посилається скаржник, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які бралися судами до уваги та вплинули на рішення Верховного Суду, що ухвалені за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та які не корелюються з обставинами, встановленими судами у справі, що переглядається, що вказує на неподібність правовідносин насамперед за змістовим критерієм. В кожній із наведених справ, Верховний Суд сформував висновки на підставі конкретних обставин, які встановлювалися господарськими судами під час дослідження питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування приписів статті 1212 ЦК України.

8.31. Варто також зауважити, що у пункті 7.10. постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 (провадження №12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

8.32. Суд зазначає, що фактично заявник у касаційній скарзі, щодо справ №910/1238/17, №310/5835/13-ц та №917/1739/17 лише цитує загальні висновки суду касаційної інстанції щодо застосування приписів статті 1212 ЦК України та не обґрунтовує і не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновку суду апеляційної інстанції висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і також не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм права у справі, в якій подано касаційну скаргу.

8.33. Варто зауважити, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові щодо доводів скаржника про помилкову правову кваліфікацію судом першої інстанції спірних правовідносин та застосування норм ЦК України, які регулюють перевезення, дійшов висновку, що зазначене не є підставою для скасування правильно ухваленого рішення суду по суті спору, в основу якого покладені висновки щодо відсутності доказів безпідставного збереження відповідачами спірного майна.

8.34. Верховний Суд також зазначає, що у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 24.11.2021 у справі №924/232/18, від 05.08.2021 у справі №903/972/20, на які посилається скаржник, наведені висновки щодо стандартів доказування.

8.35. Верховний Суд зауважує, що вказані норми права, які є загальними, адже є нормами процесуального права, вміщеними у ГПК України, та застосування яких з однієї сторони не залежить від категорії спорів, що розглядаються судами, а з іншої сторони залежить від предмета доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію спірних правовідносин та мають значення, ураховуючи критерії належності, допустимості тощо.

8.36. У кожній з наведених скаржником справ, які переглядались Верховним Судом, ці процесуальні норми застосовані з урахуванням конкретних обставин справи та поданих сторонами доказів в межах конкретного предмета доказування, тому відповідні посилання скаржника не є обґрунтованими та не є аргументованою підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, з точки зору універсальності, типовості правовідносин. Іншими словами наведені скаржником правові позиції Верховного Суду не зберігають юридичної сили до спірних правовідносин, а тому не є релевантними. 

8.37. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій зроблені відповідні висновки на підставі встановлених ними фактичних обставин у цій конкретній справі, виходячи зі змісту позовних вимог, умов контракту, додаткової угоди щодо розірвання контракту (див. пункти 6.2.-6.4., 6.10. цієї постанови), умов поставки (правила Інкотермс 2020), обставин цієї справи та наданих сторонами доказів у справі та доводів. Суди попередніх інстанцій при вирішенні цього спору, дослідили та оцінили предмет позову, окреслені у позові підстави позову, надані та зібрані у справі докази, які в ній наявні, за правилами статті 86 ГПК України, з урахуванням статей 73- 79 ГПК України, і дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на його недоводеність.

8.38. Окрім того, з огляду на сукупність встановлених судами обставин у цій справі та зміст правових висновків, викладених у наведених скаржником постановах Верховного Суду, аргументи скаржника щодо неврахування судами цих правових висновків, в контексті цієї конкретної справи фактично зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів та прохання надати нову оцінку доказам у справі, що в силу вимог статті 300 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, адже суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.39. Відтак, проаналізувавши зміст наведених вище постанов Верховного Суду за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в тому числі через призму наявності/відсутності підстав вважати, що має місце неврахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах не так (у інший спосіб), колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не зводяться до неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, означених у пунктах 4.1.1.- 4.1.2. цієї постанови, у подібних правовідносинах, і не свідчать про подібність правовідносин, а зводяться до незгоди з оцінкою судами відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, що свідчить про неподібність цих справ зі справою, що переглядається з точки зору предмета, підстав спору, застосування правових норм, фактично-доказової бази, юридично-значущих фактів та обставин справи, встановлених судами, і тому застосування норм права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказані для порівняння судові рішення Верховного Суду - релевантними до обставин цієї справи.

8.40. Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.41. Колегія суддів, також виходить з того, що за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження №14-67цс20, пункт 68), від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц (провадження №12-13гс22, пункт 149), від 04.07.2023 у справі №373/626/17 (провадження №14-201цс21, пункт 51)).

8.42. Касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених скаржником постановах Верховного Суду за відсутності подібності правовідносин.

8.43. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

8.44. Отже, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду (пункти 4.1.1.- 4.1.2. цієї постанови) та, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі №907/188/25.

8.45. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.46. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №907/188/25 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.48. Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася.

8.49. Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то Суд зазначає таке.

8.50. Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.51. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували фактичні обставини справи, не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки.

8.52. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме собою порушення норм процесуального права у вигляді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

8.53. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, від 08.02.2024 у справі №916/2266/22, від 18.04.2024 у справі №910/2812/23 тощо.

8.54. Проте, як уже зазначалося, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість наявності підстави касаційного оскарження у цій частині, адже правовідносини неподібні, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з підстави зазначеної у касаційній скарзі, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду відсутні.

8.55. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.

8.56. Доводи ФОП Леспуха О.М. та ФОП Декета І.І., викладені у відзиві, а також усні пояснення представників відповідачів, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.57. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» тау справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
9.1. Доводи Товариства про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення, в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір, сплачений скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення - без змін. 

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптойл» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №907/188/25, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптойл» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №907/188/25, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 у справі №907/188/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов