Справа № 199/2674/25
(2/199/528/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

19.01.2026 року  Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді – Авраменка А.М.,
при секретарі судового засідання – Кріпаченко М.Д.,

за участю позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення послався на те, що 28 травня 2024 року з виник водія автомобіля «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 сталася ДТП у м. Дніпрі на перехресті вул. Вітчизняна та вул. Саранська, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно висновку експерта автотоварознавця №9848 від 21 червня 2024 року вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля з урахування коефіцієнту фізичного зносу склала 98275,46 гривень. Позивач 30 травня 2024 року звернувся до відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», як страховика водія автомобіля «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , однак дотепер страхове відшкодування не виплачено. Відтак позивач змушений звернутись для суду із даним позовом, якому просить суд стягнути з відповідача в якості страхового відшкодування означену вартість відновлювального ремонту. Крім того, посилаючись на завдання йому моральної шкоди, яка полягає у серйозних незручностях та моральних стражданнях позивача та його родини, порушенні звичного укладу життя сім`ї позивача, необхідності витрачати додаткові час та зусилля для ремонту авто, а також захисту прав позивача, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 50000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач просив суд з відповідача ОСОБА_2 судові витрати по справі.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 23 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявленого недоліку позову.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 13 жовтня 2025 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем виявленого недоліку позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, правом на подання відзиву не скористався.
Відповідач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання свого представника не направив, натомість від представника вказаного відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник просив здійснити розгляд справи за своєї відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог, врахувати франшизу. Відзив мотивований ненастанням страхового випадку через недоведеність вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Послався представник і нате, що наданий позивачем висновок експерта не містить посилання про його складення для пред`явлення до суду, а отже є неналежним та недопустимим доказом. Послався представник відповідач і на порядок відшкодування шкоди у випадках, коли автомобіль за наслідком ДТП вважається фізично знищеним.
За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.
Вислухавши позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 травня 2024 року мала місце ДТП. Відповідач ОСОБА_2 у вказаний день о 08 годині 43 хвилини, керуючи автомобілем «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 в м. Дніпрі на перехресті вул. Вітчизняна та вул. Саранська, в порушення вимог п.14.2-б), 14.6-а) Правил дорожнього руху перед початком обгону не переконався у відсутності транспортного засобу попереду, який мав намір здійснити поворот ліворуч, почав здійснювати обгін на перехресті, де допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який виконував маневр повороту ліворуч, рухаючись попереду в тій же смузі, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина саме відповідача ОСОБА_2 в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 січня 2025 року у справі №199/5236/24, яка набрала законної сили 04 лютого 2025 року, в контексті постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року у справі №199/4658/24, яка набрала законної сили 17 вересня 2024 року. Вказані постанови, а саме викладені у них фактичний обставини щодо ДТП, а також вини особи у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копії постанов суду наявні в матеріалах цивільної справи.
На момент вищевказаної ДТП транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 належав позивачу та згідно полісу №216669442 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був забезпеченим транспортним засобом в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, загальнодоступними відомостями з централізованої бази даних МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/).
В ході розгляду справи встановлено і не спростовується матеріалами справи, що володільцем автомобіля «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП від 28 травня 2024 року був відповідач ОСОБА_2 , який і керував цим транспортним засобом, тобто був його законним володільцем у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як водія автомобіля «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 , перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР-220705464). Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 . Зі змісту останнього вбачається, що ліміт страхування за шкоду, завдану майну, становив 160000 гривень, розмір франшизи 3200 гривень. Дані обставини підтверджуються копією відповідного полісу.
Відповідно до копії висновку експерта №9848 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ (підготовлено для подання до суду) від 21 червня 2024 року ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 до ДТП становить 197895,02 гривень, а вартість відновлювального ремонту – 161262,54 гривень. При цьому вартість відновлювального ремонту зазначеного авто з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 98275,46 гривень, що визначено експертом і як вартість матеріального збиту, завданого позивачу. Вартість проведеного експертного дослідження склала 5000 гривень та була сплачена позивачем, що підтверджується копією квитанції.
30 травня 2024 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із поясненнями потерпілого про обставини страхової події, а також тією ж датою подав заяву про страхове відшкодування, що підтверджується копією пояснень та заяви.
Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України страхове відшкодування дотепер відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивачу не виплачено ні повністю, ні частково через невизнання вказаним відповідачем правомірності вимог позивача.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Правління НБУ «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року №109 (далі – постанова правління НБУ №109).
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва – поліса.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1, 94 Закону України «Про страхування» страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
Підпунктом 1 п.1 постанови правління НБУ №109 встановлено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.
За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, – МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Згідно ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Положеннями ст.1167 ч.1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно норм ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту ст.ст.23, 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони – страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17.
Особою, яка завдала шкоди та відповідальність якої застрахована, може бути і не власник ТЗ (не страхувальник, не особа, яка вчиняла договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком) за умови правомірного володіння такою особою забезпеченим ТЗ (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2024 року по справі №950/2479/22).
Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Тому факт закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, адже вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі №686/4557/18, від 21 квітня 2025 року по справі №467/1102/19.
У постанові Верховного Суду від 02 липня 2018 року у справі №739/1069/17 зроблено висновок про те, що у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, у такому разі така постанова суду є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України, що й було здійснено судом апеляційної інстанції.
Стосовно спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду даної цивільної справи дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 28 травня 2024 року, яка сталася з вини водія транспортного засобу «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_2 , і внаслідок якої останнім завдано власнику автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 , яким є позивач, майнової шкоди у вигляді пошкодження його авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника/водія транспортного засобу «Rover 45» н.з. НОМЕР_1 відповідача ОСОБА_2 перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 160000 гривень за шкоду, завдану майну, франшиза 3200 гривень. При цьому такий страховик, не заважаючи на звернення позивача до нього, так і виплатив позивачу страхового відшкодування в будь-якому розмірі. В той же час відповідно до висновку експерта №9848 від 21 червня 2024 року, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 з арухванням коефіцієнту фізичного зносу становить заявлені позивачем до стягнення 98275,46 гривень. За таких обставин позовна вимога про стягнення з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового відшкодування є правомірною, обґрунтованою та доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню, однак частковому – в розмірі 95075,46 гривень. Частковість задоволення такої позовної вимоги зумовлена тим, що згідно наведених вище норм законодавства страхове відшкодування завжди зменшується на розмірі франшизи, яка у спірних правовідносинах сторін становить 3200 гривень та не була врахована стороною позивача при наведенні розрахунку позовних вимог до означеного відповідача. Відтак, з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 95075,46 гривень (98275,46 гривень – 3200 гривень).
При цьому суд критично оцінює та не приймає заперечення відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» проти задоволення позовних вимог, пред`явлених до такого відповідача, оскільки вина відповідача ОСОБА_2 фактично підтверджена постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 22 січня 2025 року у справі №199/5236/24, в мотивувальній частині тексту якої прямо вказано про доведення вини означеної особи певними доказами, не зважаючи на подальше закриття провадження у справі на підставі ст.38 КУпАП, що узгоджується із наведеними вище правовими висновками Верховного Суду. Також хибним є твердження відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про неналежність та недопустимість висновку експерта №9848 від 21 червня 2024 року, оскільки такий висновок вже у своїй назві містить посилання на те, що його підготовлено для подання до суду, що спростовує протилежне твердження означеного відповідача. Не приймає суд до уваги наведену відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» особливість відшкодування шкоди, завданої знищенням фізичним знищенням транспортного засобу, оскільки згідно даних висновку експерта №9848 від 21 червня 2024 року належний позивачу автомобіль не може вважатись фізично знищеним в розумінні ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.
Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди – явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини третьої ст.23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі №216/3521/16-ц, від 25 травня 2022 року по справі №487/6970/20, від 16 червня 2022 року по справі №569/20510/19, від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19, від 01 березня 2023 року по справі №496/1691/19.
Спираючись на наведені вище правові висновки, в суду не викликає сумнівів заподіяння відповідачем ОСОБА_2 позивачу моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях позивача, зумовлених пошкодженням належного йому рухомого майна (автомобіля), неможливістю використання такого майна, необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення свого порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду із позовом, що змінило звичний для позивача уклад життя. Разом з тим, суду не надані достатні докази, що об`єктивно свідчили б про заподіяння позивачу такої моральної шкоди і настання таких суттєвих негативних наслідків саме для його психологічного стану, які б дозволяли обґрунтувати заявлений в позові грошовий розмір моральної шкоди в сумі 50000 гривень. З урахуванням викладеного, враховуючи, що характер завданої позивачу моральної шкоди не охоплюється положеннями ст.ст.23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не може відшкодовуватись страховиком винної в ДТП особи, суд, керуючись вимогами розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню – шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 5000 гривень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.ст.133, 137, 139, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи та види судових витрат, понесених позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з кожного з відповідачів окремо на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» судового збору в розмірі 776,63 гривень, витрат з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 4837,19 гривень, а з відповідача ОСОБА_2 – судового збору в розмірі 40,84 гривень. При цьому не підлягає стягненню з жодного із співвідповідачів заявлені позивачем як судові витрати в розмірі 4543,68 гривень за підготовку довідки про витрати на проведення експертизи у адміністративній справі №199/4658/24, оскільки, як слідує із призначення цих витрат, такі витрати не судовими витратами у даній цивільній справі. Не підлягають стягненню з відповідачів заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 гривень, оскільки зі змісту копій документів, наданих на підтвердження таких витрат, не можливо встановити, що такі витрати виникли саме внаслідок розгляду даної цивільної справи, тим більше з огляду на дату складення таких документів в контексті перебування у провадженні суду справи про адміністративне правопорушення №199/4658/24 відносно позивача, в якій приймав участь в якості захисника той же адвокат Маслак І.П.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 11, 15, 16, 22, 23, 625, 629, 979, 980, 981, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.1, 3, 5, 9, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 30, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1 94 Закону України «Про страхування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (ЄДРПОУ 24175269; адреса місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 95075,46 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 40,84 гривень.
У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (ЄДРПОУ 24175269; адреса місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 776,63 гривень, а також 4837,19 гривень в якості відшкодування вартості складення висновку експерта.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя  А.М. Авраменко