Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року Справа№200/1451/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування відмови в наданні житлового ваучеру, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, відповідно до якої просить суд:
- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Львівської міської ради у наданні ОСОБА_1 житлового ваучеру відповідно до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 № 1176;
- скасувати відмову в наданні житлового ваучеру за заявою ОСОБА_1 від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595;
- зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради ухвалити рішення про надання ОСОБА_1 допомоги у вигляді житлового ваучеру за заявою від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595 відповідно до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 № 1176. 
Спірні правовідносини обумовлені тим, що позивач має статус учасника бойових дій та є тимчасово переміщеною особою, а також не має у власності об`єктів нерухомості на підконтрольних уряду України територіях. 01.12.2025 позивач через застосунок ДІЯ подав заяву на отримання житлового сертифікату відповідно до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, та внесення змін до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 № 1176. Заяву було зареєстровано 01.12.2025 за номером ЗВПО-01.12.2025-595. Однак Виконавчим комітетом Львівської міської ради лише 18.12.2025 було ухвалено рішення про створення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території. 29.12.2025 виконавчий комітет Львівської міської ради затвердив склад спеціальної комісії, яка розглядатиме ці питання. Представники УСЗ ДГП ЛМР 05.02.2026 об 11 год 08 хв. телефонним дзвінком повідомили про необхідність позивачу надати додаткові документи. 10.02.2026 позивач прибув до УСЗ ДГП ЛМР (м. Львів, вул. Галицька, б. 21) для надання запитуваних документів, де поширив запитувані документи через електронну пошту на адресу УСЗ ДГП ЛМР. 19.02.2026 в застосунку ДІЯ позивачу надійшло повідомлення про те, що заяву позивача відхилено. 19.02.2026 позивач зателефонував до УСЗ ДГП ЛМР з метою дізнатися підстави відмови в наданні житлового ваучера. Відповідальної особою УСЗ ДГП ЛМР було повідомлено, що відмовлено через те, що у довідці ВПО не було зазначено в адресі «м. Львів». Довід позивача про те, що довідка ВПО видана Шевченківським ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР м. Львів, тобто їхнім же структурним підрозділом та не може відноситись до інших міст, був залишен без уваги. На вимогу позивача повідомити причину відмову із посиланням на Порядок № 1176, йому повідомили, що відмовили «через недостовірні відомості». Також позивачу було відмовлено в його проханні надати офіційне письмове повідомлення про результат розгляду заяви від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595. 24.02.2026 позивач звернувся до Шевченківського ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР м. Львів, де йому було доповнено інформацію в довідці ВПО та дописано місто. З доповненою довідкою позивач звернувся до УСЗ ДГП ЛМР для надання доповненої довідки та заяви про перегляд заяви від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595. Позивачу було відмовлено в прийомі заяви на перегляд заяви від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595, начебто через «відсутність процедури». 19.02.2026 на адресу Львівської міської ради було направлено адвокатський запит № 02/2026-16 з вимогою надати інформацію про розгляд заяви позивача від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595 та надання копій керівних документів комісії яка розглядала зазначену заяву. Відповідачем проігноровано адвокатський запит від № 02/2026-16.
У зв`язку з вищезазначеним позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування відмови в наданні житлового ваучеру, зобов`язання вчинити певні дії.
Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1451/26. 
Витребувано від Відповідача: 
- докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу..
Від представника Виконавчого комітету Львівської міської ради до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що Рішенням комісії для розгляду питань надання допомоги для вирішення житлового питання окремими категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території від 13.02.2026 року за № 8/3, відмовлено ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176, у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання допомоги (зокрема в частині: зареєстроване (задеклароване) місце проживання на момент подання заяви про отримання допомоги - не вказано область, місто; зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на тимчасово окупованій території не вказано область, місто).
Як зазначено вище, позивачем в заяві №ЗВПО-01.12.2025-595, (зареєстрованій в РПЗМ) не вказано область, місто; зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на тимчасово окупованій території . 
Уточнену додаткову заяву із зазначенням зареєстрованого місця проживання (перебування) на момент подання заяви про отримання допомоги, зареєстрованого (задекларованого) місця проживання (перебування) на тимчасово окупованій території позивачем надано особисто 10 лютого 2026.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, відповідно до паспорту громадянина України сер. НОМЕР_2 , виданого Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 07 грудня 2006 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.05.2022 №1308-7500857807, що видана Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 23.11.2015 року), 01.12.2025 через застосунок ДІЯ подав заяву на отримання житлового сертифікату відповідно до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, та внесення змін до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 № 1176 (заяву зареєстровано 01.12.2025 за № ЗВПО-01.12.2025-595).
Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради 18.12.20-25 року №1310 утворено комісію та затверджено Положення для розгляду питань надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території.
Судом встановлено, що позивачем в заяві №ЗВПО-01.12.2025-595 не вказано область, місто; зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на тимчасово окупованій території. 
Уточнену додаткову заяву із зазначенням зареєстрованого місця проживання (перебування) на момент подання заяви про отримання допомоги, зареєстрованого (задекларованого) місця проживання (перебування) на тимчасово окупованій території ОСОБА_1 надано особисто 10 лютого 2026.
Вказане підтверджується матеріалами справи та зазначено відповідачем у поясненнях, що викладені у відзиві на позовну заяву.
Рішенням комісії для розгляду питань надання допомоги для вирішення житлового питання окремими категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території від 13.02.2026 року за № 8/3, відмовлено ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176, у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання допомоги (зокрема в частині: зареєстроване (задеклароване) місце проживання на момент подання заяви про отримання допомоги - не вказано область, місто; зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на тимчасово окупованій території не вказано область , місто).
Як вбачається з пояснень позивача, 24.02.2026 він звернувся до Шевченківського ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР м. Львів, де йому було доповнено інформацію в довідці ВПО та дописано місто. 
З доповненою довідкою позивач звернувся до УСЗ ДГП ЛМР для надання доповненої довідки та заяви про перегляд заяви від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595. 
Позивачу було відмовлено в прийомі заяви на перегляд заяви від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595, начебто через «відсутність процедури».
19.02.2026 на адресу Львівської міської ради було направлено адвокатський запит № 02/2026-16 з вимогою надати інформацію про розгляд заяви позивача від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595 та надання копій керівних документів комісії яка розглядала зазначену заяву.
Відповіді на вищевказаний адвокатський запит матеріали справи не містять.
Позивач не погоджується із рішенням відповідача щодо відмови у наданні житлового ваучеру відповідно до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 № 1176, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24 листопада 2025 року набув чинності Порядок надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1176 від 22.09.2025 року (далі Порядок №1176).
Відповідно до пункту 1 Порядку №1176 цей Порядок визначає механізм надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - допомога).
Згідно із абзацом 1 пункту 2 Порядку №1176, житловий ваучер - спеціальний платіжний документ певного номіналу в електронній формі, що формується і зберігається в Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна), який може бути спрямований на фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості (у тому числі інвестування/фінансування його будівництва), земельної ділянки, на якій розташовано такий об`єкт, частки у праві власності на таке майно (у тому числі на сплату першого внеску/ погашення платежу за іпотечним кредитом).
Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що отримувачами допомоги є фізичні особи - громадяни України, які перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та перемістилися з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, для яких не визначено дати завершення тимчасової окупації, та належать до однієї із таких категорій:
учасники бойових дій, визначені пунктами 19-25 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;
особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені пунктами 11-16 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1176 суб`єктами надання адміністративної послуги з розгляду питань щодо надання допомоги є сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її утворення) рада, а також військова адміністрація населеного пункту (далі - уповноважений орган).
Для розгляду питань щодо надання допомоги уповноваженим органом утворюється комісія з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - комісія).
Комісія є консультативно-дорадчим органом, підзвітним та підконтрольним уповноваженому органу. Уповноважений орган забезпечує дотримання комісією вимог цього Порядку.
Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Кабінету Міністрів України, цим Порядком, положенням про роботу такої комісії та іншими нормативно-правовими актами.
Положення про комісію, її персональний склад затверджуються уповноваженим органом.
Висунення кандидатур до складу комісії здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення уповноваженим органом про утворення такої комісії, яке розміщується на офіційному веб-сайті уповноваженого органу (за наявності) або оприлюднюється в інший спосіб.
До складу комісії входять представники від уповноваженого органу та громадськості. Кандидатури від громадськості можуть висуватися міжнародними та громадськими організаціями, зокрема антикорупційними, а в селах та селищах - також фізичними особами. Кількість представників від громадськості не може бути менше однієї третини загального складу комісії.
Згідно із підпунктами 1, 3 пункту 7 Порядку №1176 заява про надання допомоги подається за вибором отримувача допомоги особисто або його представником в електронній формі:
1) засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) (у разі технічної можливості), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія);
2) через центр надання адміністративних послуг або нотаріуса (у разі технічної можливості засобами Порталу Дія).
Пунктом 10 Порядку №1176 від 22.09.2025 встановлено, що розгляд заяви про надання допомоги здійснюється комісією та включає:
1) встановлення наявності/відсутності підстав для отримання допомоги;
2) збирання документів та/або інформації, необхідних для прийняття рішення про надання допомоги;
3) прийняття рішення про надання/відмову в наданні допомоги.
Строк розгляду заяви про надання допомоги комісією не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання заяви.
Судом встановлено, що підставою для відмови в наданні позивачу допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176 слугувало виявлення недостовірних даних, зазначених у заяві про надання допомоги (зокрема в частині: зареєстроване (задеклароване) місце проживання на момент подання заяви про отримання допомоги - не вказано область, місто; зареєстроване (задеклароване) місце проживання (перебування) на тимчасово окупованій території не вказано область , місто).
При цьому в розпорядженні відповідача був витяг з реєстру територіальної громади, в якому зазначено, що позивач зареєстрований в м. Маріуполь Донецької області, що підтверджується матеріалами справи.
Проте, як зазначено самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, уточнену додаткову заяву із зазначенням зареєстрованого місця проживання (перебування) на момент подання заяви про отримання допомоги, зареєстрованого (задекларованого) місця проживання (перебування) на тимчасово окупованій території ОСОБА_1 надано особисто 10 лютого 2026. 
Вказане також підтверджується наданими до суду доказами.
Посилань, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи містила неповну інформацію спірне рішення відповідача від 19.02.2026 не містить.
Поряд із цим, судом встановлено, що відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.05.2022 №1308-7500857807, що видана Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
Таким чином, враховуючи вищезазначене, в судовому порядку підлягає скасуванню рішення комісії Виконавчого комітету Львівської міської ради комісії від 13.02.2026 року за № 8/3 про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176, оскільки відповідачем зроблені передчасні висновки про відсутність у позивача права на отримання такої допомоги.
Щодо вимоги позивача зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради ухвалити рішення про надання ОСОБА_1 допомоги у вигляді житлового ваучеру за заявою від 01.12.2025 № ЗВПО-01.12.2025-595 відповідно до Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2025 № 1176, суд зазначає наступне.
Вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача суд виходить із такого.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.
Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.
Так, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача є зобов`язання Виконавчий комітет Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2025 за № ЗВПО-01.12.2025-595 про надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176 з урахуванням висновків суду та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Так. положеннями ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при звернені до суду.
При цьому позивачем заявлено клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу у розмірі 126 000,00 грн. 
Положеннями частини 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).
Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Позивачем до суду надано: договір про надання правничої допомоги № 20/02-26, протокол погодження гонорару (додаток №1 до Договору про надання правової допомоги № 20/02-26 від 20.02.2026 року), акт приймання-передачі послуг №1 за Договором про надання правової допомоги № 20/02-26 від 20.02.2026 року від 01.05.2026.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг, адвокатом Котовичем І.О. клієнту ОСОБА_1 надані наступні юридичні послуги: аналіз спірних правовідносин; витребування у відповідача доказів; розробка плану дій; підготовка позовної заяви; оформлення додатків до позовної заяви; супровід у судовій справі. 
З огляду на складність справи та обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає співмірним розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, що підлягають стягненню за рахунок відповідача на користь позивача. 
З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування відмови в наданні житлового ваучеру, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Виконавчого комітету Львівської міської ради комісії від 13.02.2026 року за № 8/3 про відмову ОСОБА_1 в наданні допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176.
Зобов`язати Виконавчий комітет Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2025 за № ЗВПО-01.12.2025-595 про надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасовій окупованій території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176 з урахуванням висновків суду та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 5000 грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Галатіна