КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 381/2831/25
провадження номер № 22-ц/824/1758/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2025 року у складі судді Самухи В.О., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулось до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що шляхом створення заявки на отримання кредиту, подальшого проходження верифікації та надання сканованих копій документів, отримання рішення кредитора щодо можливості надання кредиту, отримання клієнтом доступу до «особистого кабінету», отримання оферти на укладення договору та подальшого внесення клієнтом номеру власної банківської картки для перерахування коштів, отримання та використання одноразового ідентифікатора та підписання договору за допомогою цього ідентифікатора, 24 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладеного договір про відкриття кредитної лінії №1369-9930 (далі - Кредитний договір).
Позивач вказував, що відповідно до умов кредитного договору сума кредиту - 14 400 грн 00 коп., строк кредитування - 300 днів, базовий період - 15 днів, процентна ставка знижена - 2,5% в день, стандартна - 2,5% в день.
27 березня 2024 року між сторонами в аналогічний спосіб було укладено додаткову угоду №1 до договору про відкриття кредитної лінії №1369-9930 та, відповідно, надано в борг на умовах строкового платного володіння і подальшого повернення грошові кошти у сумі 2 800 грн 00 коп.
Зазначав, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконані умови щодо надання грошових коштів у строкове платне володіння у сумі, зазначеній в договорі та додатковій угоді, однак відповідач грошові кошти в обумовлений договором строк не повернув, нараховані проценти не сплатив. Станом на 25 квітня 2025 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 17 200 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 126 918 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.
Позивачем в односторонньому порядку було прийнято рішення про зменшення загального розміру нарахованих процентів до 68 800 грн 00 коп.
З урахуванням наведеного, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості у зменшеному розмірі, зокрема, заявлений до стягнення розмір заборгованості становить 86 000 грн 00 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 17 200 грн 00 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 68 800 грн 00 коп., а також судові витрати у справі покласти на відповідача.
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1369-9930 від 24 березня 2024 року та додаткової угоди від 27 березня 2024 року у сумі 68 716 грн 00 коп., яка складається із: 17 200 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом, 51 516 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1 913 грн 69 коп.
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить його в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1369-9930 від 24 березня 2024 року у розмірі 68 716 грн 00 коп. та судового збору у розмірі 1 913 грн 69 коп. скасувати та прийняти нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором №1369-9930 від 24 березня 2024 року у розмірі 86 000 грн 00 коп., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом - 17 200 грн 00 коп. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 68 800 грн 00 коп., а також вирішити питання про розподіл судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано того, що умови укладеного між сторонами кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.
Зазначає, що проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1054, 1056 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Зауважує, що жодних штрафних санкцій, у тому числі неустойки, відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором не нараховувались, а нарахування відсотків відбувалося у відповідності до погоджених сторонами умов договору.
Тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сума заборгованості суперечить принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 86 000 грн 00 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1369-9930, з додатком (а.с.19-36, 65-67).
Цей договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Порядок укладення договору та алгоритм дій позичальнику для підтвердження волевиявлення на укладення договору встановлений у пункті 3.2 договору.
Згідно з п.4.1, 4.2 кредитного договору, загальний розмір кредиту становить 14 400 грн 00 коп., дата видачі кредиту - 24 березня 2024 року.
Порядок сплати процентів за користування кредитом та їх розмір визначені в пунктах 4.9 та 4.10 кредитного договору.
Згідно з пунктом 4.10 кредитного договору, базова процентна ставка становить 2,5% за кожен день користування кредитом.
Згідно пункту 4.12 кредитного договору, строк кредитування - 300 (триста) днів, дата повернення кредиту - 17 січня 2025 року.
27 березня 2024 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору про відкриття кредитної лінії №1369-9930 від 24 березня 2024 року, з додатком (а.с.65-67, 68-70).
Згідно з п.2.1 додаткової угоди, кредитодавець надав позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 2 800 грн 00 коп., дата видачі кредиту - 27 березня 2024 року.
Відповідно до пункту 3 додаткової угоди, сума неповернутого позичальником кредиту становить 17 200 грн 00 коп.
Додаткова угода також підписана позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).
Позивачем до матеріалів справи долучені докази перерахування грошових коштів позичальнику у сумі 14 400 грн 00 коп. та 2 800 грн 00 коп., що підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 23 березня 2025 року, підписаного КЕП (а.с.40, 8-й, 9-й рядок зведеної таблиці зверху). Окремо надано довідку позивача про видачу та добір кредиту (а.с.71).
Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач факт укладення кредитного договору та додаткової угоди не заперечував, а також не заперечував факт перерахування йому грошових коштів у сумах, зазначених в кредитному договорі та в додатковій угоді.
Позивачем до позовної заяви долучений розрахунок кредитної заборгованості, який не спростований відповідачем, іншого розрахунку заборгованості, як і доказів повного чи часткового виконання зобов`язань за договором відповідач не надав.
Згідно з вказаним розрахунком, заборгованість за тілом кредиту становить - 17 200 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 126 200 грн 00 коп. (а.с.72-76).
Зі змісту позову вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за відсотками (процентами) у меншому розмірі, а саме у сумі 68 800 грн 00 коп. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив із доведеності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 200 грн 00 коп.
При цьому, судом першої інстанції враховано, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс», з урахуванням умов кредитного договору, укладеного з відповідачем, заявило вимоги про стягнення процентів, нарахованих з 24 березня 2024 року до 07 квітня 2024 року за процентною ставкою 1,75% щоденно, з 08 квітня 2024 року до 17 січня 2025 року за процентною ставкою 1,75% щоденно.
Разом із тим, зважаючи на те, що кредитний договір укладено після 24 грудня 2023 року, то суд першої інстанції виснував, що положення п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» на ці правовідносини не поширюються, а проценти за користування кредитом не можуть бути нарахованими у розмірі більшому, ніж денна процента ставка, визначена в ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто у розмірі більшому ніж 1% щоденно.
У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються у розмірі: 14 400 грн 00 коп. ? 3 днів ? 1% = 432 грн 00 коп.; 17 200 грн 00 коп. ? 297 днів ? 1 % = 51 084 грн 00 коп. Загальний розмір процентів, що підлягає стягненню становить 51 516 грн 00 коп. Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становить 68 716 грн 00 коп.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ст.207 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Отже, підписавши кредитний договір ОСОБА_1 підтвердив, що всі умови йому цілком зрозумілі, він діяв свідомо, вільно обирав контрагента та умови договору.
Правовідносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст.3 Закону України «Про електрону комерцію»).
Згідно з ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір про відкриття кредитної лінії від 24 березня 2024 року №1369-9930 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С3229 (а.с.19-36).
При цьому додаткова угода від 27 березня 2024 року до договору про відкриття кредитної лінії №1369-9930 від 24 березня 2024 року підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С4049 (а.с.65-67).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах виклав Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частина 1 ст.1046 ЦК України визначає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі коштів за кредитним договором та додатковою угодою, надав лист АТ КБ «Приватбанк» від 23 березня 2025 року, підписаного КЕП та довідку позивача про видачу та добір кредиту.
Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).
Відповідач з умовами договору ознайомлений, підписав кредитний договір від 24 березня 2024 року №1369-9930 та додаткову угоду до нього від 27 березня 2024 року, однак їх умови порушив.
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача заборгованість за процентами в розмірі 51 516 грн 00 коп., з огляду на таке.
Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №3498-ІХ) визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5% (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п.1 згідно із Законом №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року).
Відповідно до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з карткою документа Закону №3498-ІХ дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року.
Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22 квітня 2024 року) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5%.
Національний банк України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надав роз`яснення щодо застосування Закону №3498-ІХ, а також п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів.
У п.2 цього листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національний банк України роз`яснив, що відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22 квітня 2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
За ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Тому суд першої інстанції правильно визначив, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються у розмірі: 14 400 грн 00 коп. ? 3 днів ? 1% = 432 грн 00 коп.; 17 200 грн 00 коп. ? 297 днів ? 1 % = 51 084 грн 00 коп. Загальний розмір процентів, що підлягає стягненню становить 51 516 грн 00 коп. Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становить 68 716 грн 00 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки у розмірі 1% за період, та як наслідок позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами та вимогами законодавства, чинного на час спірних правовідносин.
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановлені судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: