Справа № 420/1906/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) № 349 від 30.11.2025 року «Про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до особового складу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 )»; 
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) прийняти наказ про звільнення військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.11.2025 року позивач був мобілізований та призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ) та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ). Водночас, з 24.11.2025 року позивач був прийнятий на посаду експедитора служби доставки ТОВ «Нова пошта» та на момент призову тривала процедура бронювання, оскільки ТОВ «Нова Пошта» є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Дані позивача включено у список працівників ТОВ «Нова пошта», який поданий на бронювання 27.11.2025 через електронний портал Дія. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що не підлягав призову на військову службу під час мобілізації відповідно до приписів статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , як суб`єкти, які відносяться до органів ведення єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, мали змогу перевірити той факт, що позивач знаходиться в процесі бронювання, однак цього не зробили, натомість було прийнято наказ про призов та направлення для проходження військової служби під час мобілізації. Як наслідок позивач вважає, що його протиправно прийнято на військову службу. 
Як зазначено у позові, на час звернення до суду позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та направив по пошті на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби на підставі пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим, що на момент мобілізації він був заброньований ТОВ «Нова пошта». Проте, відповідачем не розглянуто поданий рапорт. У позові вказано, що у за стосунку «Резерв+» наявна інформація про відстрочку до 27.01.2026 року на підставі бронювання, однак позивач не звільнений з військової служби. Враховуючи викладене, позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) прийняти наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , як такого, що не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а також визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду щодо рапорту від 22.01.2026 року. 
Ухвалою суду від 28.01.2026 року позовну заяву залишено без руху.
05.02.2026 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом надання до суду клопотання про витребування доказів та позовну заяву в новій редакції.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Також цією ухвалою суд витребував від військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) інформацію у вигляді належним чином засвідченої копії наказу командира № 349 від 30.11.2025 року Про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до особового складу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ).
03.03.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву з додатками, зокрема надано копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 349 від 30.11.2025 року.
Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.
У відзиві зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України. У зв`язку з вчиненням самовільного залишення військової частини, на підставі наказу командира військової частини № 351 від 02.12.2025 року його було виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення. У подальшому зазначений військовослужбовець повернувся до місця проходження військової служби та відповідно до наказу командира військової частини був зарахований до резервної стрілецької роти для подальшого проходження військової служби.
По суті позовних вимог щодо правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 349 від 30.11.2025 року про зарахування позивача до списків особового складу відповідач зазначив, що позивач був призваний на військову службу за мобілізацією районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки ( АДРЕСА_4 ). Після призову його було направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 НГУ, тобто військова частина НОМЕР_4 НГУ не здійснювала призив військовослужбовця, а лише по його прибутті зарахувала його до списків військової частини та на всі види забезпечення, відповідно до норм чинного законодавства України. Відповідач зазначив, що повноваження щодо перевірки підстав для відстрочки військовозобов`язаних від мобілізації, а також щодо перевірки законності дій ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ) під час проведення мобілізаційних заходів у військової частини НОМЕР_4 НГУ відсутні. Видаючи оспорюваний наказ про зарахування позивача до списків особового складу, відповідач виходив з того, що направляючи особу до військової частини територіальний центр комплектування здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, що звільняють позивача від призову на військову службу. Отже, військовою частиною НОМЕР_4 НГУ під час приймання ОСОБА_1 та його зарахування до списків особового складу військової частини, не допущено порушень, а наказ № 349 від 30.11.2025 року є правомірним.
Щодо звільнення позивача з військової служби відповідач наголосив, що наявність відстрочки (бронювання) від призову на військову службу не є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу. 
Також у відзиві зазначено, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, оскільки позивач був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ), а не військовою частиною НОМЕР_4 Національної гвардії України. У зв`язку з викладеним у відзиві заявлено клопотання щодо залучення до справи, як належного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ).
Ухвалою суду від 27.04.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про залучення до участі у справі № 420/1906/26 другого відповідача.
02.04.2026 року до суду найшла відповідь на відзив, подана засобами поштового зв`язку представником позивача.
У відповіді на відзиві зазначено, що представник позивача ознайомився з відзивом 25.03.2026 року, тому строк подання відповіді на відзив не порушений.
У відповіді на відзив представник позивача заперечував проти доводів відповідача, наведених у відзиві, зокрема щодо самовільного залишення позивачем військової частини, оскільки докази відсутні.
Також представник позивача зазначив, що необізнаність відповідача про наявність у позивача права на відстрочку від призову не спростовує того факту, що позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до статті 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки позивач не може нести відповідальність за належність доведення до відповідача інформації про відстрочку від призову. З метою захисту своїх порушених прав, позивач направив по пошті на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 рапорт на звільнення з військової служби на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що на момент мобілізації він був заброньований ТОВ «Нова пошта», однак відповідач рапорт не розглянув, що свідчить про його протиправну бездіяльність.
Щодо заміни неналежного відповідача у відповіді на відзив зазначено, що позивач не оскаржує наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ) та предметом цього позову є виключно рішення (наказ) та бездіяльність військової частини НОМЕР_2 НГУ, отже належним відповідачем є саме військова частина НОМЕР_2 НГУ.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно записів військового квитка серії НОМЕР_5 , 29.11.2025 року був призваний на військову службу по мобілізації, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, призовною комісією Пересипського району м. Одеси за мобілізаційним розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.11.2025 року.
28.11.2025 року позивач визнаний придатним до військової служби медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 30.11.2025 року №349 по стройовій частині, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення: солдата запасу ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначений відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про мобілізацію» (зі змінами), на посаду командира машини взводу бронетранспортерів автомобільної роти (ВОС-124114П), з 29 листопада 2025 року.
Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 30.11.2025 року №349, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Також з матеріалів справи судом встановлено, що 22.01.2026 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з рапортом про звільнення з військової служби, який (рапорт) направив засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого до суду надані копії опису вкладення поштового відправлення, накладної відділення поштового зв`язку та фіскального чеку АТ «УКРПОШТА» трек номер 6504522483664 від 22.01.2026 року.
На підставі даних з веб-сайту «УКРПОШТА» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), судом встановлення, що поштове відправлення №6504522483664 вручено одержувачу: 65031 м. Одеса Україна, 26.01.2026 року.
Як зазначено у позові, відповідачем поданий рапорт не розглянуто, внаслідок чого позивач оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не розгляду рапорту.
У відзиві на позовну заяву відповідач доводів щодо отримання та розгляду рапорту позивача від 22.01.2026 року про звільнення з військової служби не наведено. 
Відповідно до змісту рапорту про звільнення з військової служби від 22.01.2026 року, позивач просив звільнити його з військової служби у зв`язку з бронюванням.
У додатках до рапорту зазначені Роздруківки із за стосунку «Резерв+» станом на 08.01.2026 та 18.01.2026 щодо надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочки до 27.01.2026 та 12.01.2027, тип відстрочки: бронювання.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що не підлягав призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки з 24.11.2025 року був прийнятий на посаду експедитора служби доставки ТОВ «Нова пошта» та на момент призову тривала процедура бронювання. Дані позивача включено у список працівників ТОВ «Нова пошта», який поданий на бронювання 27.11.2025 через електронний портал Дія.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивач був призваний районним ТЦК та СП та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 НГУ, тобто військова частина НОМЕР_4 НГУ не здійснювала призов військовослужбовця, а лише зарахувала його до списків військової частини та на всі види забезпечення. Водночас, бронювання не є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі – Закон №3543-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із статтею 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється (частина восьма статті 4 Закону №3543-ХІІ).
Стаття 22 Закону №3543-ХІІ визначає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У відповідності з частиною 1 цієї статті, громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Згідно з абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації інші військовозобов`язані зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. 
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону №3543-ХІІ).
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає:
механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;
порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;
процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону №3543-ХІІ, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9-1 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають право на здійснення (у період проведення мобілізації (крім цільової) заходів з перевірки військово-облікових документів громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.
Згідно з пунктом 11 Положення № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема:
здійснюють взяття громадян України на військовий облік призовників;
розподіляють призовників під час їх взяття на військовий облік призовників і направлення для проходження базової військової служби за видами (родами сил і військ) Збройних Сил, іншими військовими формуваннями;
здійснюють формування команд призовників для організованого їх відправлення на збірний пункт територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя;
організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів;
оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних; ін.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 Порядку №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, “Про військовий обов`язок і військову службу” та цим Порядком.
Згідно з пунктом 3 Порядку №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно пункту 6 Порядку №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;
документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Відповідно до пунктів 49-51 Порядку №560, у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.
Право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).
Перевірка військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років може здійснюватися:
у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України - представниками органів охорони державного кордону або їх структурних підрозділів Держприкордонслужби;
за місцем проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах) - уповноваженими представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або поліцейськими.
Аналіз наведених правових норм дає змогу дійти висновку, що у період проведення мобілізації громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які (органи ТЦК) забезпечують проведення мобілізації.
У свою чергу, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Пунктом 56 Порядку № 560 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
У відповідності з пунктом 57 Порядку № 560, для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.
Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.
За приписами пункту 58 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, військовозобов`язаних СБУ чи розвідувальних органів) особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Зарахування заброньованих на спеціальний облік в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (Центральному управлінні або регіональних органах СБУ чи відповідному підрозділі розвідувального органу) здійснюється згідно з Порядком бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями відповідно до переліків посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2015 р. № 45, - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 р. № 12 та від 7 червня 2024 р. № 674, або відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 15, ст. 940; 2024 р., № 107, ст. 6790).
Згідно пп. 1 п. 1 Додатку 5 до Порядку № 560 «ПЕРЕЛІК
документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”», для категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до п. 1 статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” «заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку», документами, що підтверджують право на відстрочку є «список військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, визначений Порядком бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 15, ст. 940; 2024 р., № 107, ст. 6790), або список військовозобов`язаних, на яких оформляється відстрочка від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час відповідно до переліків посад і професій (додаток 13 до Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями відповідно до переліків посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2015 р. № 45, - із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 р. № 12 і від 7 червня 2014 р. № 674)».
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2024 р. № 1332) затверджений Порядок бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час (далі – Порядок №76). 
Відповідно до пункту 3 Порядку №76, бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється за списками військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час (далі - список), в електронній формі засобами Порталу Дія.
Заброньованим військовозобов`язаним надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації (далі - відстрочка).
Згідно з пунктом 25 Порядку №76, бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється засобами Порталу Дія за списками, які формуються керівником державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або уповноваженою ним особою.
Згідно з пунктом 29 Порядку №76, протягом 72 годин з моменту формування списку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично у разі, коли військовозобов`язаний:
перебуває на військовому обліку;
перебуває у трудових відносинах з державним органом, критично важливим підприємством, критично важливою установою;
уточнив персональні дані, зазначені у пункті 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 11 квітня 2024 р. № 3633-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку”;
не перебуває у розшуку.
Згідно з пунктом 30 Порядку №76, інформація (відомості, дані) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) відображається у військово-обліковому документі в електронній формі.
З наведених норм слідує, що призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не підлягають військовозобов`язані, які у встановленому законом порядку оформили відстрочку від призову на військову службу з підстав, передбачених ст. 23 Закону №3543-ХІІ.
Спірним у цій справі є питання щодо правомірності призову ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією.
Згідно записів військового квитка серії НОМЕР_5 , 29.11.2025 року позивач був призваний на військову службу по мобілізації, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022, призовною комісією Пересипського району м. Одеси за мобілізаційним розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.11.2025 року.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 30.11.2025 року №349 по стройовій частині, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення: солдата запасу ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначений відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про мобілізацію» (зі змінами), на посаду командира машини взводу бронетранспортерів автомобільної роти (ВОС-124114П), з 29 листопада 2025 року.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що не підлягав призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки з 24.11.2025 року був прийнятий на посаду експедитора служби доставки ТОВ «Нова пошта» та на момент призову тривала процедура бронювання. Дані позивача включено у список працівників ТОВ «Нова пошта», який поданий на бронювання 27.11.2025 через електронний портал Дія. У зв`язку з чим, позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України прийняти наказ про звільнення його з військової служби. 
З матеріалів справи судом встановлено, що довідкою ТОВ «Нова пошта» №7529 від 27.11.2025 року засвідчено, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді Експедитор Служби доставки (Іванівка ( ОСОБА_3 )) з окладом згідно штатного розпису з 25.11.2025 (наказ № 234-К від 24.11.2025 року). ТОВ «Нова пошта» є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період відповідно до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України виданий наказ № 103 від 27.01.2025 «Про підтвердження товариству з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» та товариству з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта Глобал» статусу критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період». ОСОБА_4 знаходиться в процесі бронювання та його дані включено у список працівників ТОВ «Нова пошта», який поданий на бронювання 27.11.2025 через електронний портал послуг Дія.
Довідкою ТОВ «Нова пошта» №8659 від 01.12.2025 року засвідчено бронювання до 27.01.2026 року працівника ТОВ «Нова пошта» ОСОБА_1 , експедитора служби доставки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в електронній формі засобами Єдиного державного веб порталу електронних послуг відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану засобами Єдиного державного веб порталу електронних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2024 року № 650 «Деякі питання бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану», за заявою № 20251128-1572878.
Відповідно до електронного військово-облікового документу застосунку Резерв+, сформованого 08.01.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 ( ОСОБА_5 ), категорія обліку: військовозобов`язаний; має відстрочку до 27.01.2026 року, тип відстрочки: бронювання; дані уточнено вчасно 16.07.2024. Постанова ВЛК від 28.11.2025: Придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ввнз, нц, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.
Відповідно до електронного військово-облікового документу застосунку Резерв+, сформованого 18.01.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_4 ), категорія обліку: військовозобов`язаний; має відстрочку до 12.01.2027 року, тип відстрочки: бронювання; дані уточнено вчасно 16.07.2024. Постанова ВЛК від 28.11.2025: Придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ввнз, нц, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.
Як зазначено судом вище, призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не підлягають військовозобов`язані, які у встановленому законом порядку оформили/отримали відстрочку від призову на військову службу з підстав, передбачених ст. 23 Закону №3543-ХІІ.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Стаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає початок, призупинення, продовження і закінчення проходження військової служби. Час та місце виконання обов`язків військової служби.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Як встановлено судом, 29.11.2025 року позивач був призваний на військову службу по мобілізації, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 НГУ від 30.11.2025 року №349, позивача зараховано до списків особового складу частини з 29.11.2025 року, де позивач проходить військову службу.
Отже, 29.12.2025 року змінився правовий статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця. 
Згідно обставин справи, позивач був включений у список працівників ТОВ «Нова пошта», який поданий на бронювання 27.11.2025 через електронний портал послуг Дія, та отримав бронювання за заявою № 20251128-1572878.
Згідно довідки ТОВ «Нова пошта» №8659 від 01.12.2025 року та відомостей електронного військово-облікового документу застосунку Резерв+, сформованого 08.01.2026 року, позивач має відстрочку до 27.01.2026 року.
З реєстраційного номеру заяви на бронювання ТОВ «Нова пошта» вбачається, що її зареєстровано 28.11.2025.
Як зазначено вище, згідно з пунктом 29 Порядку №76 переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично протягом 72 годин з моменту формування списку.
При цьому, інформація (відомості, дані) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) відображається у військово-обліковому документі в електронній формі, що передбачено пунктом 30 Порядку №76.
Разом із тим, вирішуючи цей спір суд виходить із того, що позивачем не обґрунтовано та не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього на момент призову на військову службу (29.11.2025 року) діючої відстрочки від призову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII або з інших підстав. 
За таких обставин доводи сторони позивача про те, що позивач не підлягав призову під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII у даному випадку є непідтвердженими та необґрунтованими.
Крім того, з дати призову (29.11.2025 року) на позивача не розповсюджуються положення пункту 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а його правовий статус визначається Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Оскільки позивач був призваний на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану, то він втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а відтак бронювання позивача не є підставою для звільнення з військової служби, оскільки вказана обставина не передбачена частиною четвертою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Подібні правові висновки щодо правозастосування статті 23 Закону №3543-XII та статті 26 Закону №2232-XII при вирішенні питання про наявність підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби були викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі №260/1851/22.
Відтак, позовні вимоги, якими позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 349 від 30.11.2025 року “Про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до особового складу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 )” не підлягають задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що позивач, оскаржуючи процедуру свого призову на військову службу, обрав невірний спосіб захисту порушеного права.
Позивач оскаржує наказ командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 349 від 30.11.2025 року про зарахування до особового складу, проте мобілізація здійснюється на підставі наказу територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
Згідно з пп. 1 пункту 30 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 14 жовтня 2024 року № 687), виключно на підставі наказів по стройовій частині здійснюється зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків військової частини.
При цьому, пунктом 32 Інструкції №280 передбачено, що підставою для видання наказу про зарахування до списків особового складу військової частини (про прийом на роботу працівника) для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 вказав, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Слід також зазначити, що наказ про призов на військову службу під час мобілізації є індивідуальним правовим актом, який вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу та зарахування останнього до складу військової частини.
Пунктом 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 зазначено про те, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 травня 2023 року у справі № 260/1851/22 вказав, що «…відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.
За колом осіб бронювання стосується тільки військовозобов`язаних і є для них підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Своєю чергою, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.
Отже, за змістом і метою бронювання військовозобов`язаних осіб не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби».
Таким чином, факт бронювання позивача після його призову на військову службу не може розглядатися як поважна причина для його звільнення з військової служби під час воєнного стану.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України прийняти наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Верховний Суд у постанові від 01.10.2024 року у справі № 200/4189/22 вказав, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Що стосується позовних вимог в частині бездіяльності військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з військової служби.
Як встановлено судом, 22.01.2026 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з рапортом про звільнення з військової служби, який (рапорт) направив засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого до суду надані копії опису вкладення поштового відправлення, накладної відділення поштового зв`язку та фіскального чеку АТ «УКРПОШТА» трек номер 6504522483664 від 22.01.2026 року.
На підставі даних з веб-сайту «УКРПОШТА» (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), судом встановлення, що поштове відправлення №6504522483664 вручено одержувачу: 65031 м. Одеса Україна, 26.01.2026 року.
Відповідачем поданий рапорт не розглянуто.
У відзиві на позовну заяву відповідач доводів щодо отримання та розгляду рапорту позивача від 22.01.2026 року про звільнення з військової служби не наведено. 
Відповідно до змісту рапорту про звільнення з військової служби від 22.01.2026 року, позивач просив звільнити його з військової служби у зв`язку з бронюванням.
У додатках до рапорту зазначені Роздруківки із за стосунку «Резерв+» станом на 08.01.2026 та 18.01.2026 щодо надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочки до 27.01.2026 та до 12.01.2017, тип відстрочки: бронювання.
Вирішуючи спірні правовідносини у цій частині, суд зазначає, що підстави звільнення військовослужбовців з військової служби, у т.ч. тих, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, передбачені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Водночас, бронювання військовослужбовця не визначено, як підстава для звільнення з військової служби під час воєнного стану, відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
При цьому, процедура звільнення передбачає подання рапорту та документів, які підтверджують підстави звільнення. 
Відповідно до ч. 7 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.
З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.
При цьому, в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.
Згідно матеріалів справи, рапорт позивача про звільнення від 22.01.2026 року відповідачем не було розглянуто та не було надано письмової відповіді за результатами його розгляду.
Отже, відповідач допустив бездіяльність щодо розгляду рапорту позивача про звільнення від 22.01.2026 року.
Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що оскільки рапортом від 22.01.2026 року позивач просив звільнити його з військової служби у зв`язку з бронюванням, а така підстава для звільнення з військової служби не передбачена ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту не відновлює попереднього становища позивача, призваного на військову службу. 
Позивач має право звернутися із рапортом до командира військової частини, за наявності підстав визначених статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, яка врегульовує питання звільнення з військової служби.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Доводи позивача не знайшли свого підтвердження. 
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на зазначене, оцінюючи докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255-258, 262, 295, 297 КАС України,
ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.