ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/80/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 25.09.2025 про звільнення з військової служби у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку; 2) Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 25.09.2025 та прийняти рішення по суті, про що повідомити позивача.
Ухвалою суду від 18 березня 2026 року витребувано від Військової частини НОМЕР_2 докази отримання (реєстрації) та розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про звільнення з військової служби. 
Ухвалою суду від 07 квітня 2026 року повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_2 докази отримання (реєстрації) та розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про звільнення з військової служби. 
Ухвалою суду від 04 травня 2026 року застосовано до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України з військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) штраф у сумі 3328,00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 коп.) на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ 26255795).
Ухвалою суду від 11 червня 2026 року замінено відповідача – військову частину НОМЕР_2 на його правонаступника – військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Ухвалою суду від 11 червня 2026 року скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 260/80/26 від 04 травня 2026 року про застосування до військової частини НОМЕР_2 заходів процесуального примусу. 
26 червня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та витребуванні судом докази. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується свідоцтвом про хворобу. У зв`язку з цим, позивач звернувся із рапортом від 25.09.2025 року про звільнення з військової служби за станом здоров`я. Вказаний рапорт позивач надіслав засобами поштового зв`язку та відповідно до трекінгу поштового відправлення він вручений одержувачу 02.10.2025 року. Проте станом, на 07.01.2026 року поданий позивачем рапорт командуванням військової частини НОМЕР_2 не розглянутий, відповіді на нього позивач не отримав, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача. 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що відповідач належним чином здійснив розгляд рапорту позивача від 25.09.2025 року та зазначив про неможливість прийняття рішення про його звільнення з військової служби, правомірно та обґрунтовано виходячи із наявності тих обставин, які унеможливлюють вирішення поставленого позивачем питання, зокрема через самовільне залишення позивачем розташування військової частини НОМЕР_2 та призупинення йому військової служби з цих підстав. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.11.2022 року № 32-рс позивача звільнено із займаних посад, призупинено військову службу та позивач вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язки військової служби, та йому призупинено виплату грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення з 09.08.2022 року.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10.11.2022 року № 243 позивач вважається таким, що перебуває в розпорядженні військової частини НОМЕР_2 та йому призупинено строк військової служби.
Відповідно до ухвали Гадяцького районного суду Полтавської області у справі № 526/98/23 застосовано до ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. 
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 20 листопада 2023 року № 135 позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2024 року у справі № 297/3213/24 припинено застосування примусових заходів медичного характеру – примусове амбулаторне лікування по місцю проживання відносно ОСОБА_1 .
Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом від 25 вересня 2025 року, в якому просив його звільнити з військової служби відповідно до п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направити його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 для зняття з військового обліку за місцем проживання. 
До вказаного рапорту позивачем додано: нотаріального завірену копію паспорта громадянина України; нотаріального завірену копію військового квитка; нотаріально завірену копію посвідчення УБД; копію свідоцтва про хворобу № 135 від 20.11.2023 року; копію ухвали Гадяцького районного суду від 03.05.2023 року у справі № 526/98/23; копію ухвали 
На рапорті позивача від 25.09.2025 року наявна резолюцію про те, що рапорт не підлягає розгляду, зазначено, що позивач 31.07.2022 – СЗЧ, наказом від 10.11.2022 року № 32-рс позивача звільнено з посади, призупинено військову службу, вважається таким, що не виконує обов`язки військової служби. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
При вирішенні спору суд керувався таким.
Відповідно до ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжений та триває на час розгляду справи.
У відповідності до ч.6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положеннями пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Приписами ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
У розділі І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).
Згідно з п. 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз 2). Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз 4).
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 Положення № 1153/2008.
Так, в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до п.229 Положення № 1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
В п. 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з п.260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку. Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та під час дії воєнного стану визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців, підлягають звільненню в запас із зазначенням у наказі про звільнення, що такі особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.
Військовослужбовці, які згідно з висновком (постановою) військово-лікарської комісії визнані непридатними за станом здоров`я до військової служби, направляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання переданих з військової частини документів щодо звільнення з військової служби.
Приписами ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170).
В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).
В п. 14.29 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Із аналізу наведених правових норм слідує, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст.26 Закону № 2232-XII.
При цьому, наявність кримінального провадження не є перешкодою для прийняття рішення про звільнення з військової служби за умови, що до такого військовослужбовця не застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою.
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі - Порядок № 531).
Згідно п. 2 Розділу 1 Порядку № 531, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно розділу ІІ Порядку № 531, рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.
Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531.
Так, згідно з пункту 1 розділу ІІІ Порядку №531 у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку №531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку № 531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Отже, з аналізу вищенаведеного слідує, що за результатами розгляду рапорту командир (начальник) або інша посадова особа, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання приймає рішення по суті рапорту, при цьому відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Водночас, як встановлено судом, поданий позивачем 25 вересня 2025 року рапорт по суті не був розглянутий. Натомість на ньому міститься резолюція про те, що рапорт «не підлягає розгляду», з посиланням на те, що позивач з 31.07.2022 перебуває у статусі такого, що самовільно залишив військову частину та те, що наказом від 10.11.2022 № 32-рс його звільнено із займаної посади, призупинено військову службу та він вважається таким, що не виконує обов`язки військової служби.
Разом з тим, Порядок № 531 не передбачає такого способу реагування на поданий військовослужбовцем рапорт, як залишення його без розгляду чи визнання таким, що не підлягає розгляду. Натомість за результатами розгляду рапорту уповноважена посадова особа повинна прийняти рішення по суті порушеного питання, а у разі відмови у його задоволенні викласти мотиви такої відмови.
При цьому, суд погоджується, що положення частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 144-1 Положення № 1153/2008 визначають особливості проходження військової служби особами, військову службу яких призупинено, а також регулюють питання їх звільнення з військової служби у визначених законом випадках. Водночас зазначені норми не встановлюють особливостей розгляду рапортів таких військовослужбовців та не передбачають права командира військової частини залишити поданий рапорт без розгляду або визнати його таким, що не підлягає розгляду.
Після отримання рапорту відповідач був зобов`язаний розглянути його по суті, перевірити надані документи, прийняти одне з передбачених правових рішень - задовольнити рапорт або надати мотивовану відмову - та довести відповідне рішення до військовослужбовця.
Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту про звільнення.
В той же час, як встановлено судом, рапорт позивача містить резолюцію про те, що такий рапорт не підлягає розгляду, що не відповідає вимогам законодавства, та на переконання суду свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби. 
Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджено прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення, тоді як вирішення цього питання є дискреційними повноваженнями уповноваженої особи військової частини, де проходить службу військовослужбовець, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту позивача, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання військової частини НОМЕР_5 (правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) повторно розглянути рапорт позивача по суті та прийняти відповідне рішення.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -
ВИРІШИВ: 
1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про звільнення його з військової служби за підпунктом “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 25.09.2025 року про звільнення його з військової служби за підпунктом “б” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення, та прийняти вмотивоване рішення за результатами розгляду рапорту. 
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька