ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/33485/24
Провадження № 22-ц/820/1032/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Демчук В.М.
за участю: представника приватного виконавця – адвоката Альховської І.Б., представника боржника Васьків О.Ю. 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року про відмову в задоволенні скарги та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року, з запереченнями на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2026 року про відмову у відводі судді, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії (суддя Стефанишин С.Л.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд 

в с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування скарги вказував, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Ганни Йосипівни перебуває ВП № 795789589 з примусового виконання виконавчого листа №686/3345/24, виданого 21.10.2025 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 90322,40 грн заборгованості. 
Зазначав, що 12.11.2025 приватним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника на загальну суму 99722,64 грн.
При цьому, 29.12.2025 боржнику за його зверненням відмовлено у визначенні поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій. 
На думку скаржника, оскільки у приватного виконавця Говірко Г.Й. немає інших виконавчих проваджень щодо боржника і відповідно не прийнято постанови про визначення поточного рахунку боржника у банку для здійснення видаткових операцій, тому відмова щодо визначення такого рахунку є протиправною та суперечить п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 4 розділу ХІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 №512/5. 
Вказував, що 14.11.2025 у виконавчому провадженні №79578959 приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, згідно з якою звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР на загальну суму 90322,40 грн. Оскаржити таку постанову у встановлені термін боржник не зміг, оскільки приватний виконавець не надсилав копію постанови боржнику, про наявність такої постанови дізнався боржник лише 29.12.2025 з АСВП.
Вважав, що приватним виконавцем Говірко Г.Й. при прийнятті постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника порушено дві умови ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема: 1) уразі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах 2) та за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Зазначена норма визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа.
Що стосується відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, то це, за позицією боржника, не відповідає дійсності, оскільки боржник перебуває у трудових відносинах з КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» та має поточний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк», на який два рази на місяць надходять аванс та зарплата.
Крім того, сума за виконавчим провадженням №79578959 складає 90322,40 грн, що перевищує п`ять мінімальних заробітних плат.
З урахуванням вищевикладеного, та зважаючи на доповнення до скарги, ОСОБА_1 остаточно просив суд:
- поновити пропущений строк для подання скарги на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й.;
- визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й. щодо відмови у прийнятті постанови про визначення поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» фізичної особи-боржника для здійснення видаткових операцій у виконавчому провадженні №79578959 з примусового виконання виконавчого листа №686/33485/24, виданого 21.10.2025 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області;
- визнати незаконними дії приватного виконавця Говірко Г.Й. щодо прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №79578959 з примусового виконання виконавчого листа №686/33485/24, виданого 21.10.2025 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області;
- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й. прийняти постанову про визначення поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» фізичної особи-боржника для здійснення видаткових операцій у виконавчому провадженні №79578959 з примусового виконання виконавчого листа №686/33485/24, виданого 21.10.2025 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області;
- визнати незаконною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №79578959 з примусового виконання виконавчого листа №686/33485/24, виданого 21.10.2025 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання про відвід судді Стефанишина С.Л.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця та зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
20 лютого 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник – адвокат Альховська І.Б., подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та просила стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року заяву представника приватного виконавця Говірко Г.Й. про ухвалення додаткового рішення у справі № 686/33485/24 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. В решті вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року та від 28 січня 2026 року і ухвалити нове судове рішення; скасувати додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року та ухвалити нове судове рішення. 
Зазначає, що 07.01.2026 судом отримано скаргу на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії від 06.01.2026. Згідно із звітом про автоматизований розподіл від 07.01.2026 скаргу поєднано зі справою №686/33485/24 за типом поєднання і призначено склад суду - суддю Стефанишина С.Л. Проте рішення у справі № 686/33485/24 набрало законної сили 21.10.2025 і не потребує розгляду у поєднанні із скаргою. Дане поєднання скарги із даною справою суперечить Положенню про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39. 
Посилається на те, що 25.02.2026 представником боржника отримано копії протоколів судових засідань від 06.02.2026 і від 13.02.2026 без змісту запитань та відповідей учасників процесу та не надано файлів технічної фіксації (локального перегляду), які вказані в кінці протоколів.
Вважає, що дані порушення свідчать про факт неведення технічного запису судових засідань та позбавило скаржника права подати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти, чим порушено ст.43 ЦПК України. 
Стверджує, що подання заяви про відвід судді підтвердило обставини, які викликали сумнів в неупередженості та об`єктивності судді та суддя прямо чи побічно заінтересований в розгляді справи, а також було порушено порядок визначення судді для розгляду справи. 
Зазначає, що ухвала суду від 28.01.2026 по справі № 686/33485/24 про відмову у задоволенні заяви представника боржника про відвід судді Стефанишина С.Л. є безпідставною та незаконною. 
Щодо оскаржуваної ухвали суду від 13.02.2026 про відмову в задоволенні скарги на дії приватного виконавця, вказує, що поза увагою суду залишилося те, що на період дії воєнного стану законодавством України встановлені обмеження щодо примусового стягнення боргу з фізичних осіб за виконавчими документами. 
Зауважує, що першу заяву про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій боржник відправив приватному виконавцю Говірко Г.Й. ще 14.11.2025, вдруге заяву було подано 23.12.2025.
Вважає, що виконавчі дії щодо звернення стягнення на заробітну плату у ВП №79578959 здійснені приватним виконавцем в порушення ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначає, що у разі якщо борг за виконавчим документом не перевищує п`яти розмірів мінімальної заробітної плати виконавець має право звернути стягнення на доходи боржника без заходів примусового стягнення, тобто без арешту коштів, майна боржника. 
Крім того, вказує, що 25.02.2026 при ознайомленні з матеріалами справи представником скаржника було встановлено, що 12.02.2026 до матеріалів справи було приєднано відзив на скаргу представника приватного виконавця, а 16.02.2026 (після винесення ухвали від 13.02.2026) скрін з АСВП без належних доказів про такі відправлення. Відзив на скаргу був відправлений за неіснуючим місцем реєстрації (перебування) боржника. Відзиву на скаргу скаржник так і не отримав, а скрін з АСВП отримав 02.03.2026 з неповними номерами рахунків.
13.02.2026 судом прийнято ухвалу про відмову у задоволенні скарги, чим порушено право скаржника надати заперечення на відзив та ст. ст. 8, 12, 43, 83, 199 Кодексу.
03.03.2026 з Єдиного державного реєстру судових рішень скаржник дізнався, що 02.03.2026 судом прийнято додаткове рішення у справі №686/33485/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Говірко Г.Й. витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. При цьому, у рішенні зазначено, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, проте належним чином повідомлені. Вважає, що даний висновок не відповідає дійсності, оскільки скаржника у встановленій формі про дату та час розгляду заяви не було повідомлено, чим порушено ст. 128 ЦПК України. 
Вказує, що залучення адвоката до здійснення виконавчих дій не передбачено ст. 18 Закону «Про виконавче провадження». 
Стверджує, що представником приватного виконавця до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції не подано заяву про те, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Разом з тим, станом на час постановлення судом ухвали від 13.02.2026 у справі були відсутні докази на підтвердження понесених приватним виконавцем витрат на правничу допомогу. 
Вважає, що суд передчасно вирішив питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки представником виконавця до моменту ухвалення рішення не було подано клопотання про відшкодування таких витрат. Разом з тим, вказує, що сума витрат має визначатися з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового статну обох сторін. При цьому, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Говірко Г.Й., в інтересах якої діє її представник адвокат Альховська І.Б., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 13 лютого 2026 року та додаткове рішення від 02 березня 2026 року - без змін. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й. 6000 грн витрат на правничу допомогу. 
Зазначає, що приватним виконавцем було дотримано порядку вчинення виконавчих дій, при цьому встановивши, що боржник ОСОБА_1 має п`ять виконавчих проваджень в яких уже визначено поточний рахунок  НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», тому в ОСОБА_2 були відсутні правові підстави для визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій, коли для здійснення видаткових операцій має бути визначено лише один поточний рахунок в одному банку. Тому відсутні підстави для визнання незаконними дій приватного виконавця Говірко Г.Й. щодо відмови у прийнятті постанови про визначення поточного рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» фізично особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій у виконавчому провадженні № 79578959 від 12.11.2025.
Зауважує, що після отримання інформації з банківських установ щодо відсутності у ОСОБА_1 коштів на рахунках у банках та після встановлення відсутності у боржника майна для покриття в повному обсязі належних для стягнення сум, приватним виконавцем Говірко Г.Й. 14.11.2025 правомірно було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 
Звертає увагу суду, що наразі КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР здійснюється виконання постанови щодо обов`язкової сплати аліментів та звернення на заробітну плату у розмірі 50% від заробітної плати боржника. У зв`язку з цим, виконання закладом оскаржуваної постанови від 14.11.2025 наразі є неможливим. 
З огляду на викладене, вважає, що скаржник не довів порушення свого права постановами приватного виконавця, тому його скарга є необґрунтованою, а дії останнього вчиненні відповідно до закону та в межах його повноважень. 
Щодо оскарження додаткового рішення зазначає, що враховуючи складність справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого на їх виконання та за відсутності заперечення скаржника, суд обґрунтовано визначив суму витрат за надану правничу допомогу. 
В судовому засіданні представник боржника – Васьків О.Ю. підтримала апеляційну скаргу.
Представник приватного виконавця – адвокат Альховська І.Б. в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані ухвали суду та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що з 12.11.2025 на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й. перебуває виконавчий лист №686/33485/24, виданий Хмельницьким міськрайонним судом 21.10.2025, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №3749064 від 16.06.2023 в сумі 87900,00 грн, судового збору у розмірі 2422,40 грн, а всього – 90322,40 грн, виконавче провадження №79578959 (т.1 а.с. 217-218).
12.11.2025 в межах виконавчого провадження №79578959 накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти, що знаходяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виокнавччого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 99722,64 грн (т.1 а.с. 222-223).
Згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14.11.2025, приватним виконавцем Говірко Г.Й. в межах виконавчого провадження №79578959, на підставі відповіді ПФУ щодо отримання боржником доходу в КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» Хмельницької обласної ради, ЄДРПОУ 02004634, звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням (т.1 а.с.219-220).
23.12.2025 приватним виконавцем Говірко Г.Й. на заяву боржника ОСОБА_1 було надано відповідь про неможливість визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій, оскільки стосовно боржника вже наявні відкриті виконавчі провадження та рахунок  НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій вже визначено (т. 1 а.с. 216, т. 2 а.с. 30). 
Відповідно до інформації КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» Хмельницької обласної ради від 08.12.2025 №601 на лист приватного виконавця Говірко Г.Й. щодо виконання постанови від 14.11.2025 вказано, що на даний час закладом здійснюється виконання постанов щодо обов`язкової сплати аліментів та звернення на заробітну плату у розмірі 50% від заробітної плати боржника, тому виконання постанови від 14.11.2025 наразі є неможливим відповідно до вимог чинного законодавства України. Зазначена постанова буде виконана у порядку черговості (т. 2 а.с. 31).
З даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у боржника – ОСОБА_1 відкрито п`ять виконавчих проваджень № 76593802, 76155998, 77317958, 78940306 та 78679085 і визначено поточний рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2026, відомості щодо належності ОСОБА_1 нерухомого майна відсутні (т. 2 а.с. 32)
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з її безпідставності та необґрунтованості.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.
Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
За змістом частини першої, другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення здійснюється на заробітну плату та інші доходи боржника, які він отримує, у межах встановлених законом граничних розмірів. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Згідно з п. 10-2 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:
1) фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється.
У разі накладення арешту на кошти, розміщені на декількох поточних рахунках фізичної особи - боржника в одному банку або на поточних рахунках у різних банках, для здійснення видаткових операцій має бути визначений лише один поточний рахунок фізичної особи - боржника в одному банку.
У разі наявності декількох виконавчих проваджень стосовно однієї фізичної особи - боржника для усіх виконавчих проваджень визначається один поточний рахунок для здійснення видаткових операцій. Кількість виконавчих проваджень не впливає на розмір суми, яка не підлягає зверненню стягнення і на яку фізична особа - боржник може здійснювати видаткові операції.
Для визначення такого поточного рахунку у банку фізична особа - боржник звертається до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який наклав арешт на кошти фізичної особи - боржника, із заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій. Заява може бути подана в паперовій формі (нарочно або засобами поштового зв`язку) або в електронній формі з дотриманням вимог, встановлених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг".
У заяві зазначаються номер поточного рахунку, який фізична особа - боржник просить визначити для здійснення видаткових операцій, та найменування банку, в якому відкрито такий рахунок. Фізична особа - боржник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.
Державний, приватний виконавець протягом двох робочих днів з дня отримання відповідної заяви фізичної особи - боржника виносить постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій та невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після винесення постанови: надає/надсилає відповідну постанову банку (обслуговуючому банку); перевіряє наявність інших виконавчих проваджень, відкритих стосовно фізичної особи - боржника, та, у разі якщо стосовно фізичної особи - боржника відкриті інші виконавчі провадження, одночасно надає/надсилає відповідну постанову до органів державної виконавчої служби або приватному виконавцю, які здійснюють примусове виконання у таких виконавчих провадженнях. У такому разі поточний рахунок, зазначений у відповідній постанові, вважається визначеним для здійснення видаткових операцій і в межах таких виконавчих проваджень.
У разі надходження від державного, приватного виконавця постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника для здійснення видаткових операцій банк за визначеним у постанові рахунком здійснює видаткові операції на суму коштів у розмірі, встановленому цим підпунктом.
Положеннями Закону України "Про виконавче провадження" чітко визначено порядок, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, для фізичних осіб - боржників щодо користування коштами, на які накладено арешт органами державної виконавчої служби у рамках виконавчих проваджень (стягнення заборгованостей).
Особливості взаємодії органів державної виконавчої служби та приватних виконавців при визначенні поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій можуть встановлюватися Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту 4 розділу XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець відмовляє боржнику у визначенні поточного рахунку в банку для здійснення видаткових операцій у разі, якщо встановлено, що боржнику визначено поточний рахунок у банку для здійснення видаткових операцій або в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова органу державної виконавчої служби, приватного виконавця про визначення такого рахунку (крім випадків, визначених пунктом 6 цього розділу).
Як встановлено судом ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 79578959, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Г.Й.
Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 відкрито п`ять виконавчих проваджень № 76593802, 76155998, 77317958, 78940306 та 78679085 і визначено поточний рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій, за наявності інших виконавчих проваджень, які були відкриті раніше. А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні заявлених вимог про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо відмови у прийнятті постанови про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника для здійснення видаткових операцій у виконавчому провадженні №79578959 та зобов`язання приватного виконавця прийняти постанову про визначення поточного рахунку.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині. 
Крім того, згідно зі статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Матеріалами справи встановлено, що після отримання інформації з АСВП, з банківських установ щодо відсутності у ОСОБА_1 коштів на рахунках у банках та встановлення відсутності у боржника майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, приватним виконавцем Говірко Г.Й. 14.11.2025 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Окрім того, відповідно до листа КНП «Хмельницька обласна дитяча лікарня» ХОР, на даний час закладом здійснюється виконання постанови щодо обов`язкової сплати алiментiв та звернення на заробiтну плату, якi є у розмiрi 50 % вiд заробiтної плати боржника, що унеможливлює виконання оскаржуваної постанови від 14.11.2025. 
Даючи юридичну оцінку зібраним у справі доказам, враховуючи, що дії приватного виконавця відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» і судом першої інстанції не встановлено порушень приватним виконавцем під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79578959, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дії приватного виконавця Говірко Г.Й. щодо прийняття постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та визнання незаконною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника задоволенню не підлягає. 
З врахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що заявником не доведено порушення його законних прав чи свобод під час виконання судового рішення, та підстави для задоволення скарги відсутні.
Ухвала суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині заперечень на ухвалу суду першої інстанції від 28 січня 2026 року про відмову у задоволенні відводу судді, колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне. 
Частиною 3 статті 14 ЦПК України передбачено, що визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).
Згідно із Засадами використання автоматизованої системи документообігу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, затвердженими зборами суддів Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2025 року, у п. 6 Розділу 5 визначено порядок розподілу судових справ шляхом передачі раніше визначеному судді, слідчому судді, колегії суддів заяв та клопотань з процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, поданих до суду, що розглядав справу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зазначав про те, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від» 29.06.2004, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).
У рішеннях від 06.09.2007 у справі «Моргуненко проти України» та від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України ЄСПЛ виснував, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою та другою стадіями одного провадження. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.
З урахуванням подання скарги на дії та бездіяльності приватного виконавця на стадії виконання судового рішення у справі № 686/33485/24, яке по суті позовних вимог було ухвалене суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Стефанишиним С.Л., тому, з дотриманням порядку автоматизованого розподілу судових справ між суддями, дана скарга щодо виконання судового рішення у справі №686/33485/24 була передана судді Стефанишину С.Л., як судді, який раніше розглядав справу. 
У зв`язку з цим порушень процесуального порядку щодо передачі скарги, поданої на стадії виконавчого провадження, судді, який раніше розглядав справу, колегія суддів не вбачає. 
Щодо оскарження Васьків І.В. додаткового рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року слід зазначити таке. 
З матеріалів справи вбачається, що після постановлення судом ухвали про відмову у задоволенні скарги на рішення, дії приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії, повний текст якої було складено 18.02.2026, адвокат Альховська І.Б., діючи в інтересах приватного виконавця Говірко Г.Й. подала 20.02.2026 через підсистему «Електронний Суд» заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Говірко Г.Й. 7000 грн витрат на правничу допомогу. До даної заяви було надано докази направлення її боржнику ОСОБА_1 з описом вкладення. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2026 року призначено до розгляду заяву представника приватного виконавця Говірко Г.Й. про ухвалення додаткового рішення в судовому засіданні на 02.03.2026 о 9.45 год з повідомленням учасників справи. 
При цьому, суд першої інстанції не перевірив належність повідомлення боржника про розгляд справи за заявою про ухвалення додаткового рішення, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про судове засідання, яке відбулося 02.03.2026 о 9.45 год. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.
Так, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення.
З урахуванням викладеного вище, обов`язковою підставою для скасування судового рішення є розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України). При цьому, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний не просто надіслати повістку, а переконатися, що вона була отримана (наявність відомостей про вручення), що судом першої інстанції не було враховано при ухваленні додаткового рішення.
З огляду на викладене вище, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року підлягає скасуванню.
Щодо заявлених вимог про ухвалення додаткового рішення слід зазначити наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Згідно з ч. ч. 3, 4 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
На підставі частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Приватний виконавець Говірко Г.Й., в інтересах якої діє адвокат Альховська І.Б., при подачі відзиву на скаргу ОСОБА_1 заявляла про стягнення з скаржника витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн за наслідками розгляду справи, при цьому, долучила до відзиву договір на надання правничої допомоги від 02.06.2025, акт наданих послуг до договору від 10.02.2026 на суму 7000 грн, ордер на надання ОСОБА_2 правничої допомоги адвокатом Альховською І.Б., докази надсилання відзиву з додатками скаржнику з описом вкладення (але не за визначеною скаржником адресою місця проживання). З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру слідує, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , яку він і зазначав у своїх заявах поданих до суду. 
При постановленні ухвали про відмову в задоволенні скарги питання розподілу судових витрат – витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції вирішено не було, хоча докази понесення таких витрат надані боржником до відзиву на скаргу.
20.02.2026 адвокат Альховська І.Б., діючи в інтересах приватного виконавця Говірко Г.Й., подала через підсистему «Електронний Суд» заяву про ухвалення додаткового рішення.
До розгляду заява була судом призначена на 02.03.2026.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 – Васьків О.Ю. 25.02.2026 (до розгляду судом питання розподілу витрат на правничу допомогу) подавала до суду першої інстанції заяву про ознайомлення з матеріалами справи і згідно з інформацією, що міститься в обліково-довідкових даних справи, 25.02.2026 представник Васьків О.Ю. ознайомилась з матеріалами справи і отримала копії процесуальних документів. З урахуванням наведеного, представник боржника ознайомилась і з додатками, долученими до відзиву на скаргу, що стосувались доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу та не скористалась правом на подачу заперечень щодо їх неспівмірності. 
Визначаючи розмір витрат на надання професійної правничої (правової) допомоги, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7000 грн є співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, проте, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище скаржника (боржника, який подав апеляційну скаргу). Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги. А тому, до стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Говірко Г.Й. підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн, який визначений судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі є безпідставними.
Щодо відшкодування витрат приватного виконавця на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного виконавця – адвокат Альховська І.Б. просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного провадження, в розмір 6000 грн. Та до відзиву надала ордер на надання правничої допомоги, акт наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 02.06.2025 від 27.03.2026. 
Згідно з п. 4 акту наданих послуг, послуги адвокатом виконані повністю, належним чином, зауважень та претензій немає, вартість послуг складає 6000 грн. 
Фактичними витратами на правничу допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому.
З урахуванням зазначених вище положень норм матеріального та процесуального права та наведених обставин, відсутність заперечень представника боржника щодо розміру витрат, колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви представника приватного виконавця про стягнення з Васьківа І.В. на користь приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області понесених витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в розмірі 6000 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2026 року залишити без змін.
Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Ганни Йосипівни 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Говірко Ганни Йосипівни 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційній інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай