ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4921/26 Справа № 185/15412/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.
за участю секретаря Гречишникової О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,
- за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 23 січня 2026 року, -
В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
01 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.
В якому просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 250000.00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 23 січня 2026 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120000.00 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1211.20 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
20.02.2026 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 23 січня 2026 року, зменшивши розмір моральної шкоди що підлягає стягненню на користь позивача в зв`язку з ушкодженням здоров`я до 60 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в середньому суди стягують 1 тис. грн. за 1% втрати працездатності, посилаючись на практику Верховного суду.
Отже, судом першої інстанції завищено розмір відшкодування моральної шкоди. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.55-56).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж тривалого періоду часу, виконуючи покладені на нього трудові обов`язки, внаслідок недосконалості технологічних процесів Позивач підпадав під вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища. З 09 березня 1998 року працював на підприємстві Відповідача займаючи різні посади, починаючи з учня підземного гірника до підземного гірника очисного забою 5 розряду на дільниці з повним робочим днем у шахті. 23 квітня 1998 року працював підземним гірником 2 розряду з повним робочим днем у шахті на дільниці №5, ДВАТ «Шахта «Степова», ДП ДХК «Павлоградвугілля». 28 липня 1998 року Позивача переведено підземним гірником 3 розряду з повним робочим днем у шахті на дільниці №5. 22 жовтня 1999 року Позивача переведено учнем гірника очисного забою на час проходження практики з повним робочим днем у шахті на дільниці №5. 04 грудня 1999 року Позивача переведено на посаду гірника очисного забою 4 розряда з повним робочим днем у шахті на дільниці №5 Приватного акціонерного товариства ДТЕК “ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ” 07 лютого 2001 року Позивача переведено на посаду підземного гірника очисного забою 5 розряда з повним робочим днем у шахті на дільниці №5 Приватного акціонерного товариства ДТЕК “ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”. 19 квітня 2004 року Позивач прийнятий на посаду підземного гірника очисного забою 5 розряда з повним робочим днем у шахті, ВСП «Шахтоуправління «Дніпровське» ПрАТ ДТЕК “ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”. 03 серпня 2009 року Позивач прийнятий на посаду підземного гірника очисного забою 5 розряда з повним робочим днем у шахті на дільницю по видобутку вугілля №5, ВСП «Шахтоуправління «Степова» ПАТ ДТЕК “ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”. 02 липня 2012 року ОСОБА_1 переведено на посаду гірника очисного забою 5 розряду дільниці з повним робочим днем у шахті.
06 липня 2019 року ОСОБА_1 , звільнено у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно п.2 ст.40 КЗпП України, ПрАТ ДТЕК “ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ”. П. 18 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12 листопада 2019 року, затвердженого Т.в.о. начальником Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): Важкість праці: зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) 45043 кг/м, при допустимому значенні до 44000кг/.м; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 43,85кг. при допустимому значенні до 30 кг; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 74300 кг/с, при допустимому до 70000кг/с; перебуванню у вимушеній позі (на колінах, навпочіпки тощо) - 52,8% часу зміни, при допустимому значені – до 10% часу зміни. Хімічні фактори: вміст пиле з вмістом SіО2 кристалічного 15,0% в повітрі робочої зони в 39,1 раз перевищує ГДК (фактичне значення 78,2 мг/м3 при допустимому 2 мг/м). Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 12 дБА (фактичне значення 92 дБА, при допустимому - 80 дБА) по ДСН 3.3.6.03 7-99; вібрація: рівень локальної вібрації перевищує на 5дБ (фактичне значення 117дБ при допустимому 112 дБ); температура повітря вище нормативних параметрів на 0,9 °С (фактичне значення 24,9 0С при допустимому значенні 21,0-24,0°С мг/м3), відносна вологість повітря 93,2%, при допустимому значенні - 75% по ДСН 3.3.6.042-99, ДСП 3.3.1.095-2002. П. 16 даного акту зазначає, що Позивач на момент розслідування не здатний працювати за професією, не працює. П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, не постійне використання ЗІЗ, при їх наявності. Дія підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму, внаслідок недосконалості роботи шахтних механізмів і машин (комбайн, механізований комплекс, скребковий конвеєр, стрічковий конвеєр, скребковий перевантажувач тощо). Недосконалість технології передбачає значне використання ручної праці (зачистка гірничої маси вручну, піднесення матеріалів і обладнання тощо). Також внаслідок недосконалості механізмів гірничошахтного обладнання, робочого інструменту в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування. П. 13 даного акту встановлює висновок про наявність шкідливих умов праці, Позивача: згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом .Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248 оцінка умов праці гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля №4 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ІІЕРШОТРАВЕНСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» віднесена: По вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; по параметрам шуму - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»: за параметрами локальної вібрації - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; по показникам мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»: по показникам освітлення - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; по показникам важкості праці – до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі» по показникам напруженості праці – до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». П. 14 акту розслідування професійного захворювання Позивача, встановлює діагноз: 1. Антракосилікоз першої стадії (s/t, 1/1, em), ускладнений хронічним обструктивним Документ сформований в системі «Електронний суд» 27.11.2025 5 захворюванням легень першої-другої стадії група В. ЛН другого ступеня, код - J60- J64/ 2. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірними статикодинамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), код - М 54.1, М 17-19. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код - Н 90.3.
Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 04.12.2019 року серії 12ААА №057122, Позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 55% та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням до 01.12.2020, та зазначено про потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування.
Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 04.11.2020 року серії 12ААА №062186, Позивачу визначено ступень втрати професійної працездатності на рівні 55% та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням до 15.11.2023, та зазначено про потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування.
Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК від 15.11.2023 року серії 12ААА № 131599, Позивачу визначено ступень втрати професійної працездатності на рівні 60% та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням до 01.12.2026, та зазначено про потребу медикаментозного та санаторно-курортного лікування.
У зв`язку з професійним захворюванням, зазначено про потребу нагляду і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа, стаціонарного лікування. Згідно цієї ж довідки Позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Зміст виписок із медичної карти хворого денного відділення з 2019 до 2025 року, підтверджують повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення). У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості Позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. Також необхідно зазначити, що Позивач та його сім`я переживають та страждають з приводу його стану здоров`я обмежень у працездатності та обмежень у чоловічій роботі вдома, неможливістю достатнім рівнем забезпечувати родину, так як він не може працювати по професії. Позивач проживає в регіоні де головним працедавцем є підприємства вугільної промисловості та сільського господарства, умови праці на яких не підходять ОСОБА_1 для роботи в більш полегшених умовах праці, тому він не може працевлаштуватися на нову роботу та бути повноцінним членом суспільства.
Суму моральної шкоди суд першої інстанції оцінив у розмірі 110 000.00 грн.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з ч.1, 2 ст.153 Кодексу законів про працю України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Відповідно до ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, вважаючи доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причино-наслідковий зв`язок між діяннями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків – втрати професійної працездатності.
Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведення причинного зв`язку між діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків – виникненням хронічних захворювань, вони спростовуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12 листопада 2019 року, у п.17 якого зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технологічних процесів.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
У постанові Великої палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Прийнявши до уваги розмір втрати професійної працездатності ОСОБА_1 та встановлення йому третьої групи інвалідності, глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, а також конкретні обставини по справі, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 120 000 грн.
Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
При таких обставинах, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» не підлягає задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 23 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено 19.05.2026 року.

Судді: