04.06.26
22-ц/812/869/26
Єдиний унікальний номер судової справи 469/55/22
Номер провадження 22-ц/812/869/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України
04 червня 2026 року місто Миколаїв
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О., 
переглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Бенедюк Людмилою Олександрівною, рішення, яке ухвалене Березанським районним судом Миколаївської області 17 лютого 2026 року, під головуванням судді Гапоненко Н.О., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИЛА:
У січні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що 24 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ) та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 20 925 грн. 06 коп., а позичальник зобов`язався повернути суму кредиту в строк до 24 січня 2020 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35.9%.
Додатковою угодою №014/0072/82/0124433/1 від 24 січня 2014 року до кредитного договору умови кредитного договору, за взаємною згодою, були частково змінені, а саме процентна ставка за користування кредитними коштами була встановлена в розмірі 0.01% з 24 січня 2014 року по 23 лютого 2014 року. Починаючи з 24 лютого 2014 року процентна ставка за кредитом застосовується у розмірі, передбаченому п.п.1.1.8 п.1.1 договору, без укладення додаткової угоди до договору. 
Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.
26 червня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена.
До складу заборгованості за кредитним договором станом на 04 січня 2022 року входять: нараховані 3% річних – 517 грн. 82 коп., втрати від інфляції – 1 292 грн. 78 коп., заборгованість за тілом кредиту – 8 860 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 2 143 грн. 56 коп., заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості – 1 882 грн. 92 коп., заборгованість з комісії - 0 грн., заборгованість за пенею – 5 989 грн. 26 коп.
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Вердикт Капітал» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь вказану заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 687 грн. 33 коп., судовий збір в розмірі 2 481 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача – адвокат Бенедюк Л.О. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що жодного повідомлення про відступлення права вимоги та існування у відповідача кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором останній не отримував, а тому на підставі ч.2 ст.516 ЦК України має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, що виключає правомірність заборгованості саме перед позивачем.
Крім того, представник відповідача зазначала, що відповідач має статус учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, встановлені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від сплати процентів та штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту, про що він у березні 2019 року надав довідку до відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» у місті Миколаєві з заявою про звільнення від сплати процентів та штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів за кредитом. Тому нарахування процентів та пені за несвоєчасну сплату платежів за кредитом за період з 29 травня 2017 року по 29 липня 2017 року, з 29 листопада 2017 року по 25 січня 2018 року, з 30 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 30 травня 2018 року, з 29 вересня 2018 року по 10 січня 2019 року, з 11 березня 2019 року по 12 травня 2019 року, з 07 серпня 2019 року по 07 жовтня 2019 року, з 10 грудня 2019 року по 18 травня 2020 року, з 18 травня 2020 року по 18 липня 2020 року, з 18 вересня 2020 року по 04 березня 2021 року, з 13 травня 2021 року по 14 липня 2021 року, з 15 листопада 2021 року по 15 січня 2022 року вважала неправомірним.
Зазначено, що позивач не надав належних та допустимих доказів заборгованості відповідача; вважали необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу, через відсутність доказів сплати таких витрат саме у зазначеній позивачем сумі.
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі – ТОВ «Дебт Форс») про залучення до участі у справі як правонаступника позивача, здійснено заміну первісного позивача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Кампсіс Фінанс».
В подальшому ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області 07 серпня 2024 року замінено позивача у справі ТОВ «Кампсіс Фінанс» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс».
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2026 року позов ТОВ «Дебт Форс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року у розмірі 20 687 грн. 33 коп. та судовий збір у сумі 2 481 грн., усього стягнуто 23 168 грн. 33 коп. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його підставності, доведеності заявлених позовних вимог.
Посилання представника відповідача на те, що протягом періодів виконання відповідачем службових завдань під час службових відряджень при проходженні служби в органах поліції на відповідача поширювалась дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд вважав недоведеними належними доказами. Зазначав, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених у відзиві посилань щодо повідомлення ним кредитора про наявність обставин, що є підставою для зупинення нарахування процентів та неустойки.
Додатковим рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі на рішення районного суду від 17 лютого 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Бенедюк Л.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив судове рішення в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Дебт Форс» про стягнення з нього заборгованості за нарахованими відсотками, штрафними санкціями за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року у загальній сумі 11 826 грн. 34 коп. і в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Зазначено, що судом не в повній мірі встановлено обставини, які мають значення для справи, а саме те, що на вказані правовідносини поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач належить до військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення. На час виникнення спірних правовідносин відповідач проходив службу в органах поліції, перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть участь у Антитерористичній операції (ООС) та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. 
У період виконання умов договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року, а також станом на момент ухвалення Березанським районним судом Миколаївської області рішення, відповідач мав статус військовослужбовця правоохоронних органів спеціального призначення та на нього поширювались пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, чого судом першої інстанції враховано не було. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дебт Форс», посилаючись на необґрунтованість її доводів, просило залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Також у відзиві позивач просив розглядати справу з повідомленням учасників справи.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ «Дебт Форс» про розгляд апеляційної скарги з викликом учасників справи та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України. 
Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення таким вимогам відповідає не в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА Життя» та ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433, за яким кредитор ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредит, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, визначені цим договором (п.1.1 договору).
Пунктами 1.1.1-1.1.8 вказаного договору сторони визначили, що сума кредиту становить 20 925 грн. 06 коп., кредит видається на споживчі цілі в розмірі 19 770 грн. та на сплату страхового платежу на користь страховика ПАТ «СК «УНІКА Життя» в розмірі 1 155 грн. 06 коп., зі сплатою ануїтетних платежів 24 числа кожного календарного місяця згідно з графіком погашення кредиту та сплати інших платежів, дата повного погашення кредиту 24 січня 2020 року, строк кредиту 72 місяці з дати надання кредиту (24 січня 2014 року), процентна ставка фіксована, становить 35.9% річних.
У пунктах 1.1.12.1, 1.1.12.2 сторони домовились, що з метою виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник доручає кредитору здійснювати меморіальним ордером договірне списання коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок 19 числа кожного місяця у сумі 712 грн., яка дорівнює сумі ануїтетного платежу згідно з графіком.
Договором передбачено можливість відступлення права вимоги (стаття 8), про що, відповідно до п.8.3 договору, кредитор повідомляє позичальника шляхом відправлення письмового повідомлення рекомендованим листом за адресою позичальника, зазначеною у цьому договорі або повідомленою кредитору позичальником в порядку, визначеному цим договором. Обов`язок кредитора щодо повідомлення позичальника про відступлення вважається належно виконаним за наявності відмітки (квитанції) поштового відділення про направлення відповідного повідомлення за останньою відомою кредитору згідно з умовами цього договору адресою позичальника.
На підставі п.10.3 договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитор має право вимагати, а позичальник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно.
Сторони домовились, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років (п.10.6) (том 1 а.с.7-11).
У додатку 1 до кредитного договору сторонами погоджено графік погашення кредиту (том 1 а.с.18-20).
Додатковою угодою №014/0072/82/0124433/1 від 24 січня 2014 року сторонами погоджено, зокрема, встановлено на період з 24 січня 2014 року по 23 лютого 2014 року (включно) розмір процентної ставки за кредитом 0.01% річних; з 24 лютого 2014 року процентна ставка за кредитом застосовується у розмірі, передбаченому підпунктом 1.1.8 п.1 договору, без укладення додаткової угоди до договору (том 1 а.с.22).
Додаток 2 до додаткової угоди №014/0072/82/0124433/1 від 24 січня 2014 року містить детальний розпис сукупної вартості кредиту, у тому числі сума кредиту 20 925 грн. 06 коп., дата першого погашення 24 лютого 2014 року, дата остаточного погашення 24 січня 2020 року, процентна ставка на 31 день 0.01% річних, процентна ставка з 32 дня 35.90% річних, суми щомісячного платежу на 31 день – 290 грн. 71 коп., з 32 дня – 704 грн. 16 коп. (том 1 а.с.21).
Кредит видано позичальнику на підставі анкети-заяви для отримання кредиту « Кредит готівкою» (том 1 а.с.23-24).
З умовами кредитування позичальник ознайомлений, про що поставив власноручний підпис під текстом Умов (том 1 а.с.25).
Укладення договору від 24 січня 2014 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та зазначені вище умови цього договору відповідач не заперечує.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року станом на 26 червня 2019 року становить 18 642 грн. 99 коп., у тому числі заборгованість за кредитом 8 860 грн. 99 коп. (з яких прострочена заборгованість за кредитом 4 536 грн. 04 коп.), заборгованість за процентами 2 143 грн. 56 коп. (з яких прострочена заборгованість за процентами 2 126 грн. 13 коп.), пеня 7 638 грн. 44 коп. (том 1 а.с.30-33).
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал», загальна сума заборгованості станом на дату розрахунку 04 січня 2022 року складає 20 687 грн. 33 коп., у тому числі заборгованість за основною сумою кредиту 8 860 грн. 99 коп., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 2 143 грн. 56 коп., заборгованість з пені 5 989 грн. 26 коп., нараховані відсотки 1 882 грн. 92 коп., нараховані 3% річних з 24 січня 2020 року по 03 січня 2022 року – 517 грн. 82 коп., інфляційні збитки з лютого 2020 року по грудень 2021 року – 1 292 грн. 78 коп. (том 1 а.с.80).
З виписки за рахунком ОСОБА_1 за період з 24 січня 2014 року по 23 січня 2015 року вбачається рух коштів за рахунком, у тому числі сплата кредиту та відсотків (том 1 а.с.34-61).
26 червня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір відступлення права вимоги №114/2-9, за умовами якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (Портфель заборгованості) (том 1 а.с.63-70).
У Реєстрі боржників №114/2-9 від 26 червня 2019 року наявні відомості про позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року на загальну суму 20 925 грн. 06 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом – 8 860 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками – 2 143 грн. 56 коп., а також пеня – 5 989 грн. 26 коп. (том 1 а.с.72-74, 75).
На підставі протоколу №01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01 серпня 2018 року вказане товариство змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал» (том 1 а.с.82).
За договором №09-03/23 від 09 березня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги новий кредитор ТОВ «Кампсіс Фінанс» набув права вимоги первісного кредитора до боржників, які належать первісному кредитору ТОВ «Вердикт Капітал», у тому числі на підставі договору відступлення права вимоги №114/2-9 від 26 червня 2019 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (том 1 а.с.152-162).
Згідно реєстру боржників до договору №09-03/23 від 09 березня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги до ТОВ «Кампсіс Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року на загальну суму 28 776 грн. 93 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом – 8 860 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками – 13 926 грн. 68 коп., а також пеня – 5 989 грн.26 коп. (том 1 а.с.192).
За договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 12 травня 2023 року №12-05/23 новий кредитор ТОВ «Дебт Форс» набув права вимоги первісного кредитора до боржників, які належать первісному кредитору ТОВ «Кампсіс Фінанс».
Згідно реєстру боржників до договору №12-05/23 від 12 травня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги до ТОВ «Дебт Форс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року на загальну суму 28 776 грн. 93 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом – 8 860 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками – 13 926 грн. 68 коп., а також пеня – 5 989 грн. 26 коп. (том 1 а.с.193).
Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У відповідності до положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 24 січня 2014 року було укладено кредитний договір № 014/0072/82/0124433 та додаткову угоду від 24 січня 2014 року, яким узгоджено розмір кредиту, строки його повернення, розмір відсотків за користування кредитними коштами.
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором та перерахувало відповідачу грошові кошти.
26 червня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
За договором №09-03/23 від 09 березня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги новий кредитор ТОВ «Кампсіс Фінанс» набув права вимоги первісного кредитора до боржників, які належать первісному кредитору ТОВ «Вердикт Капітал», у тому числі на підставі договору відступлення права вимоги №114/2-9 від 26 червня 2019 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» (том 1 а.с.152-162).
За договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 12 травня 2023 року № 12-05/23 новий кредитор ТОВ «Дебт Форс» набув права вимоги первісного кредитора до боржників, які належать кредитору ТОВ «Кампсіс Фінанс».
Доказів погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і ТОВ «Дебт Форс», відповідачем суду надано не було.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості за кредитним договором в судовому порядку, оскільки відповідач належним чином, в установлений договором строк та на умовах, визначених в договорі, не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту. 
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині поширення на відповідача положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. 
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 (провадження №11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 
До суду відповідачем було подано документи, зокрема копію посвідчення УБД та довідку про те, що відповідач ОСОБА_1 під час проходження служби в органах поліції, перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції та відсічі агресії російської федерації проти України, з метою виконання службових завдань, а саме: з 29 травня 2017 року по 29 липня 2017 року, 29 листопада 2017 року по 25 січня 2018 року, з 30 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 30 травня 2018 року, з 29 вересня 2018 року по 10 січня 2019 року, з 11 березня 2019 року по 12 травня 2019 року, з 07 серпня 2019 року по 07 жовтня 2019 року, з 10 грудня 2019 року по 18 травня 2020 року, з 18 травня 2020 року по 18 липня 2020 року, з 18 вересня 2020 року по 04 березня 2021 року, з 13 травня 2021 року по 14 липня 2021 року, з 15 листопада 2021 року по 15 січня 2022 року. На час розгляду справи відповідач проходив службу у полку Управління поліції особливого призначення №2. 
За вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 є таким, що має право на гарантії соціального та правового захисту передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців, зокрема заборону нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання зобов`язань та відповідно є особою, на яку поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином проценти за користування кредитними коштами та пеня нарахуванню не підлягали.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи заявника про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не відповідності сум нарахованої кредитної заборгованості є обґрунтованими.
Посилання представника позивача на те, що відповідач не надав йому інформації про свій статус, не впливає на реалізацію наявного у ОСОБА_1 права на передбачену п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» кредитну пільгу.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині необґрунтованого нарахування боргу, з врахуванням положень ст.625 ЦК України, оскільки Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не звільняє відповідача від нарахування 3% річних та інфляційних втрат (відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України).
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.п.1,2 ч.1 ст.374 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи без з`ясування всіх значимих обставин справи, зробив помилковий висновок про задоволення заявлених вимог у повному обсязі, тому судове рішення підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в новій редакції, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року в загальному розмірі 10 671 грн. 59 коп., з яких: 8 860 грн. 99 коп. – заборгованість за основною сумою кредиту; 517 грн. грн. 82 коп. – три процента річних та 1 292 грн. 78 коп. – інфляційні втрати (в межах заявлених позивачем позовних вимог). 
За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (51.58%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 279 грн. 70 коп.
Також, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Бенедюк Л.О., на судове рішення задоволена частково (83.84% від оспорюваної суми 11 826 грн. 34 коп.), то з ТОВ «Дебт Форс» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 496 грн. 08 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 04 червня 2026 року.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Бенедюк Людмилою Олександрівною, – задовольнити частково.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2026 року – змінити.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (ЄДРПОУ 43577608) заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0072/82/0124433 від 24 січня 2014 року в розмірі 10 671 (десять тисяч шістсот сімдесят одна) грн. 59 коп., з яких: 8 860 (вісім тисяч вісімсот шістдесят) грн. 99 коп. – заборгованість за основною сумою кредиту; 517 (п`ятсот сімнадцять) грн. 82 коп. – три процента річних, 1 292 (одна тисяча двісті дев`яносто дві) грн. 78 коп. – інфляційні втрати. 
В решті позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (ЄДРПОУ 43577608)) 1 279 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) грн. 70 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (ЄДРПОУ 43577608)) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), 2 496 (дві тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 08 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 04 червня 2026 року