ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 0308/5597/12 пров. № А/857/23429/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року про закриття провадження у справі № 0308/5597/12 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування рішення, -
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. у ВП №33942311 від 11.03.2025 про виправлення помилки у процесуальному документі.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою від 02.04.2026 суд першої інстанції на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Суд вказав, що ОСОБА_1 оспорює постанову державного виконавця про виправлення описки в постанові про стягнення виконавчого збору, яка винесена у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом на виконання рішення цього суду, тому на підставі приписів ч.ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 287 КАС України та ст. 447-1 ЦПК України скарги на постанови державного виконавця у виконавчому провадженні з виконання рішення місцевого загального суду мають розглядатись цим судом. Окружний адміністративний суд в оскарженій ухвалі вказав, що враховує факт розгляду Луцьким міськрайонним судом, до юрисдикції якого й належить розгляд цієї скарги, цього спору та постановлення ухвали від 19.11.2025, яка скасована постановою Волинського апеляційного суду з подальшим направленням справи на розгляд Волинського окружного адміністративного суду. З цього адміністративний суд першої інстанції виснував, що позивачці слід роз`яснити право подати касаційну скаргу на судові рішення Волинського апеляційного суду - постанову від 13.01.2026 та ухвалу від 26.01.2026 - як належний засіб захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства. Водночас оскільки ця справа не підвідомча адміністративному суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то провадження у ній слід закрити.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка оскаржила її в апеляційному порядку. Стверджує, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та порушує приписи ст.ст.55, 64, 124 Конституції України та по суті є відмовою ОСОБА_1 в доступі до правосуддя. Однак, такий висновок суду першої інстанції суперечить приписам ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та не враховує постанову Волинського апеляційного суду від 13.01.2026 року в цій справі. Оскільки в цій справі ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця при виконанні постанови про стягнення виконавчого збору, а не рішення Луцького міськрайонного суду, то відповідно до змісту ч.2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягаю оскарженню до адміністративного суду. Тому суд дійшов помилкового висновку про непідвідомчість цієї справи адміністративному суду.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам справи. Зі змісту скарги позивачки вбачається, що вона просить визнати протиправним рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. у ВП №33942311 від 11.03.2025 про виправлення помилки у процесуальному документі, котра винесена на підставі виконавчого листа від №0308/5597/12 віл 14.06.2013, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області. Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Отже, ця скарга не може розглядатись в межах адміністративного судочинства. Тому просить апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року про закриття провадження у справі.
Обставини справи, які мають значення для вирішення питання про юрисдикцію цього спору
ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду зі скаргою на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. у ВП №33942311 від 11.03.2025 про виправлення помилки у процесуальному документі.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2025 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м.Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. від 11.03.2025 про виправлення описки у процесуальному документі, винесену у межах ВП №33942311.
Постановою Волинського апеляційного суду від 13.01.2026 ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2025 скасовано, провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А., закрито. Апеляційний суд також роз`яснив скаржнику, що розгляд її справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, а також про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
На адресу Волинського апеляційного суду у встановлений законом строк надійшла заява представника позивачки про направлення справи за встановленою підсудністю.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.01.2026 справу №0308/5597/12 за позовом ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. передано за підсудністю до Волинського окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 03.02.2026 Волинський окружний адміністративний суд прийняв цю справу до свого провадження. 
Ухвалою від 02.04.2026 суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Релевантні джерела права та позиція апеляційного суду щодо їх застосування:
спірна ситуація має ознаки так званого “негативного конфлікту юрисдикцій” - коли суди різних юрисдикцій (наприклад, загальної та адміністративної) послідовно відмовляють особі у відкритті провадження у справі за її позовом або закривають провадження у справі, вважаючи, що спір не підлягає розгляду за правилами їхньої юрисдикції.
Відповідно до статті 55 Конституції України: - права і свободи людини і громадянина захищаються судом; - кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Тому ситуація, за якої жоден суд не приймає позов особи до розгляду, є очевидним порушенням її конституційних прав.
Обраний судом першої інстанції підхід до вирішення юрисдикційного конфлікту у цій справі призвів до ситуації, за якої жоден суд не приймає позов ОСОБА_1 до розгляду, а це, в свою чергу, призводить до порушення зобов`язань держави за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (щодо забезпечення особі доступу до суду як елемента її права на справедливий суд).
Вихід із описаної ситуації напрацьований практикою Верховного Суду у 2018 році та згодом у 2020 році закріплений у процесуальному законодавстві (КАС, ЦПК) в редакції Закону №460-IX від 15.01.2020 та полягає у наданні пріоритету забезпеченню права на доступ до суду над формальними правилами підсудності. Належним виходом із ситуації «негативного конфлікту юрисдикцій» є обов`язок останнього суду, до якого надійшов позов особи, прийняти справу до розгляду, якщо попередня юрисдикція вже відмовила у доступі до суду.
Відповідно до частини четвертої статті 377 ЦПК України (в редакції Закону №460-IX від 15.01.2020) у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. В адміністративному судочинстві процесуальним інструментом для реалізації цього підходу є норми частини першої статті 239 КАС України (в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020), яка визначає рішення апеляційної та/або касаційної інстанції про закриття справи в іншій юрисдикції безальтернативним дороговказом для адміністративного суду щодо юрисдикції спору, водночас забороняючи цьому суду закривати провадження у такій справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.
Оскільки Волинський окружний адміністративний суд отримав цю справу для розгляду в порядку адміністративного судочинства від апеляційного цивільного суду, який попередньо закрив провадження у цій справі як цивільній, то на підставі імперативної заборони (абзац другий частини першої статті 239 КАС України) він не мав повноважень закривати провадження у справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу. 
Узагальнюючи наведені мотиви, апеляційний суд дійшов висновку про очевидну помилковість висновків суду першої інстанції щодо можливості закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Оскільки цю справу на підставі частини першої статті 239 КАС України слід розглянути в порядку адміністративного судочинства, то доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.
Ухвала суду про закриття провадження у справі належить до категорії ухвал суду, які перешкоджають подальшому провадженню у справі. З огляду на те, що апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги слушними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу слід задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За загальним правилом, встановленим частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки при скасуванні ухвали про закриття провадження справа направляється для продовження розгляду (іншими словами - на новий розгляд) в суд першої інстанції, апеляційний суд на цій стадії не здійснює розподілу судових витрат, оскільки для цього відповідно до чч.1-3 ст. 139 КАС України необхідно визначити сторону, на користь якої ухвалено кінцеве рішення по суті спору. Отже, питання про розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги буде вирішувати суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за результатами розгляду цього спору по суті.

Керуючись ст.ст. 139,243,308,311,315,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу від 02.04.2026 про закриття провадження в адміністративній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової В.А. у ВП №33942311 від 11.03.2025 про виправлення помилки у процесуальному документі, а справу №0308/5597/12 направити для продовження розгляду до Волинського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Р. М. Москаль  	
судді	 	Т. М. Димарчук  	
 	 	П. І. Сало  	
Повне судове рішення складено 19.06.26