ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/213/26 Справа № 711/11431/25 Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Олійник В. М. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисниці Постригань Т.Л. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.01.2026 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м. Черкаси, громадянина України, має повну
середню освіту, не одружений, не працює,
проживає 
АДРЕСА_1 ,
визнано винним та притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду, 29.11.2025 р. о 21:00 год. в м. Черкаси, по вул. Нарбутівська, буд.175, водій ОСОБА_1 керував автомобілем не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, так як ніколи його не отримував. Правопорушення вчинене повторно протягом року, 20.11.2025 р. на ОСОБА_1 було винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП ЕНА 6186550, чим порушив п. 2.1. а) ПДР та вчинив адмінправопорушення передбачене ст.126 ч. 5 КУпАП. 
Крім того, 29.11.2025 р. о 22:03 год. в м. Черкаси, по вул. Нарбутівська, буд.156/1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, так як ніколи його не отримував. Правопорушення вчинене повторно протягом року, раніше 20.11.2025 р. на ОСОБА_1 було винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП ЕНА 6186550, чим порушив п. 2.1. а) ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови суду та скасувати постанову суду першої інстанції, провадження по справі закрити в зв`язку з недоведеністю складу адмінправопорушення.
Клопотання про поновлення строку обґрунтовує тим, що судом розглянуто справу про адмінправопорушення без його участі як особи яка притягається до адмінвідповідальності.
Копію постанови суду від 14.01.2026 р. він не отримував, а про її існування дізнався з ЄДРСР, тому вважає що строк на оскарження пропущено ним з поважних причин. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на його думку, суд допустив формальний підхід до дослідження обставин справи, судом не перевірено наявності у апелянта можливості реалізувати свої процесуальні права, а лише обмежився зазначенням про необов`язкову участь в судовому розгляді, що привело до поверхневого розгляду справи, без належної перевірки достовірності та допустимості доказів. 
Наголошує, що на момент подання апеляційної скарги він не був ознайомлений з матеріалами справи про адмінправопорушення, відсутність доступу до матеріалів справи про адмінправопорушення позбавляє його ефективного захисту та реалізувати право на повноцінне апеляційне оскарження. 
При розгляді справи суд лише формально перелічив докази, не перевірив їх достовірність, взаємозв`язок, походження та відповідність фактичним обставинам справи.
Сам по собі протокол про адмінправопорушення або рапорт працівника поліції не можуть автоматично визнаватися беззаперечним доказом вини особи, оскільки вони підлягають обов`язковій перевірці судом.
Вважає, що кваліфікація повторності правопорушення не доведена, в даній справі суд обґрунтовуючи повторність послався на постанову ЕНА № 6186550 від 20.11.2025 р., якою ОСОБА_1 було притягнено до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Судом не встановлено набрання зазначеною постановою законної сили, чи оскаржувалася дана постанова, чи була вона виконана чи скасована. Сам факт існування такої постанови або згадка про неї в матеріалах справи не є законним доказом повторності, якщо суд не перевірив її статус.
Крім того суд обмежився механічним відтворенням позиції поліції, не здійснивши самостійної, критичної та неупередженої оцінки доказів в сукупності.

Згідно ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адмінправопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адмінвідповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Судом першої інстанції справа розглянута без участі особи яка притягалася до адмінвідповідальності.
Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. 
Матеріали справи містять дані про направлення ОСОБА_1 копії судового рішення від 14.01.2026 р. датовані 15.01.2026 р. ( а. пр. 26), однак відомостей про отримання оскаржуваної постанови матеріали не містять. Апеляційна скарга здана на пошту 29.01.2026 р., зареєстрована судом 4.02.2026 р., тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку на оскарження поважною та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

22.05.2026 р. від адвоката Халупка С.П. надійшло клопотання про надання відеоматеріалів по справах № 711/12075/25. 711/11431/25 на електронну адресу захисника.
Відповідно до матеріалів справи, що учасниками справи про адмінправопорушення № 711/11431/25 є особа яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1 та захисниця Постригань Т.Л.
Главою 21 КУпАП визначено коло осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адмінправопорушення.
Ч. 2 ст. 271 КУпАП визначене підтвердження повноваження адвоката у розгляді справи, адвокат Халупко С.В. не є учасником справи 711/11431/25, тому його клопотання про надання відеоматеріалів по справах № 711/12075/25, 711/11431/25 на електронну адресу адвоката Халупка С.П. задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисниці Постригань Т.Л., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити по викладеним доводам, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків. 
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушень підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами: протоколами про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 527358 та ЕРП1 № 527415; постановою серії ЕНА № 6186550 від 20.11.2025 р., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП; рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Черкаській обл. ДПП к-на поліції М. Петриченка; рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Черкаській обл. ДПП капрала поліції Д. Полонського; довідкою ОД ВАП УПП в Черкаській обл. від 1.12.2025 р., згідно якої за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані; довідкою ОД ВАП УПП в Черкаській обл. від 1.12.2025 р. згідно якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував; рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 2 БУПП в Черкаській області ДПП мол. л-та поліції С. Писанки; відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та іншими матеріалами.
На переконання апеляційного суду вказані процесуальні та інші документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють відповідні правові відносини та які є предметом судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про отримання доказів незаконним шляхом, припущеннях, порушеннях поліцейським Інструкції при складанні матеріалів є необґрунтованими.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами, які були перевірені належним процесуальним способом.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду і правопорушнику, і його захисниці була надана можливість викласти свої доводи стосовно обставин справи в повному обсязі, тому апеляційний суд вважає, що таким чином були усунуті певні недоліки, якщо вони мали місце під час розгляду справи в суді першої інстанції, та захистити свої права у належний процесуальний спосіб.
Інші аргументи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність та незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено випадки у яких поліцейський може зупинити транспортні засоби, а саме поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив ПДР.
З дослідженого як судом першої, так і апеляційної інстанцій відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейських, який долучено до справи про адмінправопорушення, судом встановлено, що працівники поліції на службовому автомобілі догнали автомобіль з р/номером НОМЕР_1 , який на вимогу працівників поліції не зупинявся, хоча через деякий час автомобіль запаркувався, водій вдав що не їхав, але встиг вискочити з автомобіля, закрити водійські дверцята. До зазначеного автомобіля швидко підійшли працівники поліції та розпочали спілкування з зазначеним водієм, повідомили підставу зупинки – підозру про причетність водія до вчинення адмінправопорушення, оскільки у поліцейських була інформація про те, що водій автомобіля з р/номером НОМЕР_1 може рухатися на автомобілі в стані алкогольного сп`яніння. Поліцейські встановили особу водія - ОСОБА_1 . Перевіривши водія по службовому планшету, поліцейські встановили відсутність у ОСОБА_1 водійського посвідчення та що останній раніше притягувався до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Відеозапис, долучений до матеріалів справи про адмінправопорушення не викликав у суду першої інстанції будь-яких об`єктивних сумнівів в достовірності, з чим погоджується і апеляційний суд. 
Ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування.
Чинне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу, відмінність зазначених осіб полягає в тому що водій транспортного засобу - особа, яка набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом, а суб`єкт передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП - це особа яка не має (не набула) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка регулює відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, не набувши на таке керування відповідного права.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Саме ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою яка не має права керування транспортними засобами, а не про наявність чи відсутність самого посвідчення водія, мова йде саме про набуте у встановленому законом порядку право керування. 
Порушень норм КУпАП під час складання протоколу про адмінправопорушення не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення. Особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету стягнення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 4.09.2023 у справі №702/301/20.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 р. у справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголосив, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції ймовірно допустив описку в резолютивній частині постанови, зазначивши про стягнення судового збору в сумі 605,6 грн., замість вірної 665,6 грн. 
Допущена судом першої інстанції ймовірна описка може бути усунута лише судом, який розглядав справу, хоча апеляційний суд зауважує, що, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо), зазначене уточнення не можна рахувати як виправлення описки, при цьому зміст судового рішення не змінюється та становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не погіршується.
Отже, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 , будучи особою, яка раніше вчинила адмінправопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, що створює потенційну загрозу для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя та здоров`я людей, майнових прав фізичних і юридичних осіб, апеляційний суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень можливо виключно шляхом призначення адмінстягнення у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк, без оплатного вилучення транспортного засобу в межах санкції, передбаченої ч. 5 ст. 126 КУпАП, що повністю відповідає вимогам ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адмінправопорушення та особі правопорушника.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.01.2026 р.
Постанову Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.01.2026 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП - залишити без змін.
Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя        Белах А.В.