ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5758/23	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від прокуратури: не з`явився;
від МОУ: Добров Ю.І., у порядку самопредставництва;
від ТОВ «НМ Транспорт»: не з`явився;
від Концерну «Військторгсервіс»: не з`явився;
від РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НМ Транспорт"
на ухвалу Господарського суду Одеської області
від 20 жовтня 2025 року (повний текст складено 27.10.2025)
у справі № 916/5758/23
за позовом Керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до відповідачів: 
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "НМ Транспорт" 
2. Концерну "Військторгсервіс" в особі Філії "Південна" Концерну "Військторгсервіс" 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях 
про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії 
суб`єкт оскарження: Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 

суддя суду першої інстанції: Літвінов С.В.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 08.04.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» звернулось до господарського суду Одеської області зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Любові Вікторівни, відповідно до якої просив:
- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Любов Вікторівну, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження №78256603 у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, зокрема судового наказу Наказ №916/5758/23, виданого від 27.05.2025 року Господарським судом Одеської області;
- зобов`язати головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Любов Вікторівну провести всі необхідні дії, направлені на закінчення виконавчого провадження №78256603 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області у справі №916/5758/23 від 27.05.2025 року;
- стягнути з Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 41405463, 65005, м.Одеса, вул.Старицького, буд.10А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» (код ЄДРПОУ 38964292, 65045, м. Одеса, вул. Геранієва, 8, офіс 101) витрати на правничу допомогу у розмірі 15100,00 грн. згідно з договором про надання правової допомоги від 11.01.2025 року.
Скарга мотивована порушенням державним виконавцем положень ст. 13, 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки станом на дату винесення державним виконавцем 05.06.2025 постанови про відкриття виконавчого провадження, приміщення буд. Н та Л, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 32 – були звільнені товариством за рішенням суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 у справі №916/5758/23 (суддя Літвінов С.В.) скаргу ТОВ «НМ Транспорт» в частині зобов`язання головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Л.В. провести всі необхідні дії, направлені на закінчення виконавчого провадження №78256603 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області у справі №916/5758/23 від 27.05.2025 залишено без розгляду. В частині скарги ТОВ "НМ Транспорт" (вх. №2-1068/25 від 09.07.2025), щодо визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Любові Вікторівни, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження №78256603, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, зокрема судового наказу №916/5758/23, виданого від 27.05.2025 Господарським судом Одеської області - відмовлено.
Висновок суду мотивований тим, що письмові докази, додані боржником до скарги, не підтверджують фактичного виконання рішення суду після набрання ним законної сили та до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
У зв`язку з цим відсутні правові підстави для визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Любові Вікторівни, яка полягає у незакінченні виконавчого провадження №78256603 у зв`язку з нібито фактичним і повним виконанням рішення відповідно до виконавчого документа — судового наказу у справі №916/5758/23, виданого 27.05.2025 Господарським судом Одеської області.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» звернулось 07.11.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 у справі №916/5758/23 та прийняти нове рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кучерук Любові Вікторівни, яка полягає у не закінченні виконавчого провадження №78256603, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження, зокрема судового наказу №916/5758/23, виданого від 27.05.2025 року Господарським судом Одеської області. Стягнути з Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “НМ Транспорт” витрати на професійну правову допомогу у розмірі 21 100,00 грн.
Скаржник в апеляційній скарзі посилається на наступні обставини:
- самостійне звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» приміщення підтверджується не тільки Актом огляду від 02.06.2025 але і фотографічними зображеннями об`єкту про звільнення приміщень, які є додатком до Акту та надавались до місцевого господарського суду;
- в матеріалах справи відсутній Акт державного виконавця від 01.07.2025 на який посилається місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвал і та який був складений в присутності представника Міністерства оборони України про те, що загальна площа наданих товариством в оренду приміщень є меншою, ніж та, яку мав Боржник звільнити за рішенням суду. Крім того/, Акт огляду від 02.06.2025 був складений в односторонньому порядку , без участі сторін ВП №78256603;
- висновок суду першої інстанції про стягнення державним виконавцем виконавчого збору та витрат на виконавче провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції – є помилковим, оскільки положенням ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 вказаного Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 07.11.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 у справі №916/5758/23; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її до розгляду на 25.02.2026 року об 11:30 год. Крім того, вказаною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено про їх право у цій строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання.
12.01.2026 від Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «НМ Транспорт» відмовити, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 у справі №916/5758/23 залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу представником Міністерства оборони України зазначено, зокрема, що наведені доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не відповідають обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Акт огляду від 02.06.2025 був складений представником Концерну «Військторгсервіс» в особі Філії «Південна» Концерну «Військторгсервіс» в односторонньому порядку, без участі сторін виконавчого провадження №7825603, а саме без стягувача та без боржника. У зв`язку з чим, Акт огляду від 02.06.2025 був правомірно визнаний державним виконавцем таким, що не підтверджує факт виконання судового рішення та був складений особою, яка не є учасником виконавчого провадження.
14.01.2026 від ТОВ «НМ Транспорт» до суду надійшли заперечення на відзив МОУ, відповідно до яких відповідач-1 просив не враховувати доводи Міністерства оборони України, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу. У запереченнях, заявник вказує, у тому числі на те, що посилання Міністерства оборони України на факт складення Акту огляду від 02.06.2025 в односторонньому порядку без участі стягувача – є юридично нікчемним аргументом. Крім того, незаконне стягнення виконавчого збору у сумі 32 369,00 грн. – було залишено представником Міністерства оборони України без уваги.
Ухвалою суду від 25.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.04.2026 року об 11:15 год.
31.03.2026 від представника ТОВ «НМ Транспорт» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 08.04.2026, на іншу дату у зв`язку з неможливістю прибуття представника відповідача в судове засідання, враховуючи необхідність у останнього терміново виїхати за межі м. Одеси та відсутності можливості за місцем знаходження брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Розглянувши вказане клопотання, судова колегія відмовляє у задоволенні останнього, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Зазначаючи підстави для відкладення розгляду справи, представник апелянта будь-яких доказів на підтвердження вказаних ним обставин суду не надає. 
Крім цього, апеляційний суд констатує, що відповідач-1 був завчасно (25.02.2026) повідомлений про дату, час і місце розгляду справи і, відповідно, мав достатньо часу забезпечити явку в судове засідання іншого представника (при цьому, не тільки адвоката, враховуючи можливість брати участь у судових засіданнях особисто - в порядку самопредставництва), оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.
Також, судова колегія враховує те, що у судовому засіданні 25.02.2026 представник апелянта брав участь та дуже змістовно виклав свою позицію у даній справі.
Водночас, суд враховує, що свою позицію у даній справі відповідачем-1 викладено як у скарзі на дії виконавця ДВС, яка була подана ТОВ «НМ Транспорт» в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі останнього.
Судова колегія відзначає, що відповідачем-1 у клопотанні про відкладення розгляду справи не наведено жодних об`єктивних причин, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності його представника: суду не заявлено про необхідність надання додаткових доказів, клопотань або інших заяв, які апелянт не мав можливості своєчасно подати суду, які могли б вплинути на встановлені судом першої інстанції обставини.
З огляду на вищезазначені обставини, ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливість явки представника -1 не позбавляє суд права вирішити спір, з урахуванням того, що судом присутність сторони в судовому засіданні при апеляційному перегляді даної справи не визнавалась обов`язковою.
Таким чином, клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки повідомлені ним причини неявки судом поважними не визнаються.
06.04.2026 від представника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника прокуратури. 
Вказане клопотання було враховано колегією суддів в судовому засіданні 08.04.2026.
08.04.2026 в судове засідання з`явився лише представник Міністерства оборони України, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та, виклавши свою позицію відносно спірного питання, просив відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін як законну та обгрунтовану.
Інші представники ( у тому числі – апелянта) в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено.
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи та наявність клопотання прокурора про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю, дійшов висновку про можливість апеляційного перегляду оскарженої ухвали за відсутності представників прокуратури, відповідачів та третьої особи.
У судовому засіданні 08.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги в межах її вимог, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню, виходячи з наступного.
Рішенням господарського суду Одеської області від 13.01.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.04.2025, позов Керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону задоволено повністю.
27.05.2025 на виконання вищевказаного рішення видано відповідні накази.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» в частині зобов`язання головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі - залишено без розгляду. В частині скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» щодо визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовлено.
Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Статтею 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані боржником докази не підтверджують фактичного виконання рішення суду у повному обсязі до моменту відкриття виконавчого провадження.
Як встановлено судом, 17.06.2025 року боржник – Товариство з обмеженою відповідальністю «НМ Транспорт» – звернувся до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження ВП №78256603, посилаючись на нібито добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження відкривається за наявності виконавчого документа, а у разі фактичного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження – підстави для його відкриття відсутні.
Разом з тим, обов`язок доведення факту виконання рішення покладається саме на боржника.
Верховний Суд у постанові від 15.03.2023 у справі №910/12525/21 підтвердив, що саме боржник зобов`язаний довести належними та допустимими доказами факт повного та належного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, а будь-які сумніви щодо повноти виконання тлумачаться не на його користь.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання рішення боржник надав акт огляду від 02.06.2025, складений комісією Південного регіонального управління Концерну «Військторгсервіс».
Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний акт не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 73– 76 Господарського процесуального кодексу України, оскільки:
- складений в односторонньому порядку; 
- без участі стягувача – Міністерства оборони України; 
- без належного повідомлення сторін виконавчого провадження; 
- не містить беззаперечних даних щодо фактичного та повного звільнення приміщень саме у тому обсязі, який визначений судовим рішенням.
Таким чином, зазначений акт обґрунтовано визнано неналежним доказом, оскільки він складений в односторонньому порядку без участі стягувача та без належного повідомлення останнього, чим спростовуються доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/3023/21, в якій зазначено, що односторонні документи, складені без участі іншої сторони, не можуть вважатися беззаперечним підтвердженням виконання рішення суду, особливо у разі заперечень стягувача.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 25.10.2023 у справі №904/6745/22 наголосив, що належним виконанням судового рішення є досягнення фактичного результату, визначеного таким рішенням, у повному обсязі, а не часткове або формальне виконання.
Як встановлено судом, державним виконавцем відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вжито заходів щодо перевірки виконання рішення, за результатами чого встановлено розбіжність у площі (488 кв.м замість 498 кв.м), що свідчить про неповне виконання рішення.
Верховний Суд у постанові від 14.02.2024 у справі №910/15812/22 зазначив, що навіть незначне невиконання рішення суду у частині обсягу зобов`язання свідчить про відсутність підстав вважати таке рішення виконаним у повному обсязі.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню виключно у разі фактичного виконання рішення у повному обсязі.
Отже, у державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження.
Щодо стягнення виконавчого збору, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання рішення до відкриття виконавчого провадження з боржника підлягає стягненню виконавчий збір.
Верховний Суд у постанові від 20.09.2023 у справі №910/9876/22 зазначив, що стягнення виконавчого збору є обов`язковим наслідком відкриття виконавчого провадження, якщо боржником не доведено факт добровільного виконання рішення до такого відкриття.
Також у постанові від 11.01.2024 у справі №922/1450/23 Верховний Суд підкреслив, що сам по собі факт подальшого виконання рішення після відкриття виконавчого провадження не звільняє боржника від обов`язку сплати виконавчого збору.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що:
- боржником не доведено належними доказами факт повного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження;
- державний виконавець діяв у межах повноважень та відповідно до вимог статей 18, 26, 27, 39 Закону України «Про виконавче провадження»;
- підстави для визнання бездіяльності державного виконавця протиправною відсутні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Верховний Суд у постанові від 06.12.2023 у справі №910/14312/21 наголосив, що апеляційний перегляд не передбачає втручання у встановлені судом фактичні обставини за відсутності істотних порушень норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НМ Транспорт" залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 по справі №916/5758/23 залишити без змін.
Матеріали справи №916/5758/23 повернути до Господарського суду Одеської області.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 04.05.2026, у зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Діброви Г.І. у відпустці з 13.04.2026 по 15.04.2026 та у відрядженні - з 16.04.2026 по 18.04.2026, а також перебуванням судді-члена колегії Ярош А.І. у відпустці з 20.04.2026 по 01.05.2026. 

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.